Den 26 oktober 1914 anlände Alice Parr till regeringens imponerande krigsbyrå i London för att få svar om sin försvunna tonårige son.
Sjuttonåriga menige John Parr hade senast setts i augusti, strax före slaget vid Mons.
Han hade skickats för att leta efter två saknade plutoner och hans oroliga mor fruktade det värsta när hon tog sig till Whitehall.
"Den yngsta, babyn", säger Iris Hunt, en av Alices stora syskonbarn. "Hon måste ha varit desperat."
Som en kvarts miljon andra pojkar skulle fortsätta att göra, 14-årige John hade ljugit om sin ålder för att gå med i armén 1912.
Parrerna delade sitt lilla radhus i Barnet i norra London med en annan familjeöverbefolkad situation som den yngste brodern lämnade efter sig.
Han var fem år under den lagliga ålder då han kunde skickas utomlands för att slåss.
"Han letade förmodligen efter ordentliga kläder och anständiga måltider," enligt polisen vände lokala historikern Michael Crick, som har följt Private Parr pappersspår.
Den brunhåriga, brunögda pojken arbetade som kaddie på sin lokala golfbana när han anmälde sig.
"Han letade efter äventyr och något att göra med sitt liv", säger gammel-niece Iris.
Hans liv - som mer än 700 000 andra från de brittiska öarna efter honom - var förkortat på kontinentala Europa.
Men till skillnad från dem vars kroppar aldrig hittades och som inte har någon gravsten, trädde Private Parr in i historien som den förste av sina kamrater som dog i strid med Tyskland.
Han skulle sakna de fasansfulla skyttegravarna, giftgasen och den mekaniserade krigföringen, som sköts och dödades kort efter hans 17 - årsdag.
"Han är nästan en ikonisk symbol för den första kontakten av den brittiska armén med den massiva tyska jungernauten som störtar genom Belgien på sin väg in i Frankrike", säger militärhistorikern Jon Cooksey.
Det finns inga kända fotografier av den 5ft 3i tonåringen från norra London förorter, som av hans överordnade beskrivs som "ren, nykter och intelligent" men "inbjuden att vara olydig".
Efter att ha gått med i hans lokala regemente, Middlesex, blev han en spaningscyklist, tränad att rida framåt för att snabbt hämta information för befälhavande officerare.
När kriget bröt ut skeppades han och 1100 andra man i sin bataljon från Southampton till Boulogne-sur-Mer i norra Frankrike när den tyska armén ryckte in i Belgien.
Det första stora engagemanget av tyska och brittiska trupper i Europa kom i slaget vid Mons den 23 augusti 1914 och det finns motstridiga rapporter om när exakt John försvann vid denna tid.
Vad militären anbelangar, var han fortfarande med sitt regemente nästan ett halvår senare.
"Enligt protokollen här är mannen fortfarande kvar med sin bataljon", skrev en tjänsteman vid infanteriet den 27 januari 1915.
Under det administrativa kaoset i början av kriget tycks Johns oroliga mor ha känt mer än de ansvariga.
"Jag har inte hört av honom alls och Krigskontoret kan inte berätta något", skrev hon till tjänstemannen, under stryker ordet "ingenting".
"Jag har hört från Berlin", fortsatte hon. Adressen är från en krigsfånge - en av min sons vänner - för att säga att min son blev nedskjuten vid Mons.
Och det är här mysteriet om Pte Parrs död börjar.
Man har länge trott att han stötte på tyskt kavalleri efter att ha gett sig av på sin cykel på ett spaningsuppdrag från vilket hans förband låg nära Bettignies - en fransk by vid gränsen till Belgien - före augustikriget.
Nästan 70 år senare kom intendenten för Pte Parrs lokala regementsmuseum ihåg L/Cpl W Beart, en av soldaternas medcyklister, och sade att männen den 21 augusti 1914 hade fångat en "Uhlansglimp" - ett tyskt regemente.
L/Cpl W Beart kom tillbaka men kamraten han kallade "Gamla Parr" sågs aldrig mer.
Var en av Uhlansoldaterna ansvarig för "Gamla Parrs" död?
Skottlossningen bevittnades tydligen av en åttaårig belgisk flicka.
Andy Robertshaw, en historiker som spårade flickan som en äldre kvinna, säger att hon mindes menige Parr som viftade bort sin kamrat när de två männen blev beskjutna.
"Parr var i ett dike och sköt längs vägen österut för att ge sin partner tid att komma tillbaka till basen", säger han.
Den första brittiska soldaten dog, sade kvinnan, efter att en tysk soldat sprang genom sin trädgård för att skjuta honom.
Men den kvällen, enligt Jon Cooksey, fanns det inte en chans att männen kunde ha stött på några fiendesoldater.
"Titta på alla dokument", säger han, "det är mer troligt att han dödades den 23:e i slaget vid Mons."
Han tillägger att John Parrs begravning av tyskarna i St Symforien Cemetery, "bara tre kilometer från där hans bataljon kämpade den dagen", backar upp detta.
Med tanke på att striden krävde omkring 1.600 brittiska offer, ökar detta utsikterna att Private Parr kanske inte var den första som föll.
Jon Cooksey har studerat trupprörelser och krigsdagböcker på båda sidor.
Han säger att om Pte Parr dödades på dagen på sin gravsten, måste det antingen ha varit av en triggerglad belgisk "förskräckt av de tyska horderna", så kallad vänskaplig eld från en fransk kavalleripatrull eller, ännu värre, från hans egen sida.
"Den punkt där han antas ha dödats kan inte ha varit korrekt på något sätt i fantasin", säger författaren och programföretaget.
Den 21 augusti, enligt bataljonens krigsdagbok, var John Parrs regemente 11 mil söder om den position som det skulle ta upp för att slåss vid Mons - tyska förband korsade inte Mons-Conde kanalen förrän på eftermiddagen den 23 augusti.
I någon av brigad- eller divisionsdagböckerna nämns inget om någon kontakt med fienden, säger Jon Cooksey.
Det finns inte heller några uppgifter om kontakten med britterna i tyskarnas dagböcker.
"Och vilken kupp det skulle ha varit för den tyske soldaten", tillägger han. "Det finns inget sådant register."
Andy Robertshaw erkänner att det faktiskt kunde ha varit en belgare som oavsiktligt sköt skottet som dödade Pte Parr.
"Om man är belgare har man aldrig sett en brittisk soldat förut", förklarar han.
Den första kontakten med tyskarna och britterna är den 22 augusti 1914, strax efter gryningen, då kavalleripatruller från båda sidor möts.
Och detta, enligt Jon Cooksey, är ännu en mil norr om där Pte Parr ska ha dödats.
Tillbaka i London, är det nu januari 1915 och en upprörd Alice Parr har inte hört något från dem som styr kriget.
Hon fick ett brev från Johns regementes kapten.
"Han informerade mig om att min son menige John Parr har varit försvunnen från regementet sedan den 23 augusti 1914 och inte har hörts av sedan dess", skrev hon igen till skivkontoret.
"Jag borde vara mycket tacksam för all information om var han befinner sig."
Det finns inget som tyder på när Alice eller hennes familj äntligen fick veta att John Parr inte skulle komma hem.
"De fick inget avslut alls", säger f.d. polismannen blev lokalhistoriker Michael Crick.
"Och även när de lärde sig månader senare att han dödades, kunde de aldrig ta reda på omständigheterna."
Officiella register hänvisar till den "senare" menige Parr nästan ett år efter hans död, den 19 augusti 1915, men kastar inget ljus över vad som faktiskt hände med honom.
"Sanningen är att mysteriet förmodligen aldrig kommer att bli löst", säger Jon Cooksey.
En ceremoni hålls vid WW1-graven av menige John Parr - en tonåring troddes ha varit den första brittiska soldaten som dödades i strid i Europa - men 100 år på mysterium fortfarande omger hur han dog och vem dödade honom.