Två sjuksköterskor höll i Gerizapas axlar som en tredjedel hällde desinfektionsmedel i ett stort, ruttnande, kulsår i 43-åringens underben.
Vid foten av sängen tittade hennes son Kevin tyst.
I sina armar höll han sin egen två och ett halvt år gamla son, Christo.
Barnet hade också ett skottsår i benet; det gjorde också hans mor, Jocelyn, som låg i sängen mittemot.
"Det är krig. Men det är också terrorism, säger dr Joseph Bama.
"Förflyttade civila attackeras hela tiden. De tar hit dem varje dag."
Han konsulterade sina anteckningar: 212 dödsoffer under den senaste månaden; 146 dog.
Vi hade kört över bron in i Bambari några minuter tidigare, svängde höger framför Hotel de Ville, förbi en bensinstation och det muslimska kvarteret, och in i de förfallna markerna på Universitetssjukhuset.
Bambari är CAR:s andra stad, men det är lika underväldigande som den smala grusvägen som leder till den.
Krossande gamla koloniala byggnader kikar ut ur skuggan av höga träd; några bitar av asfalt klamrar sig ihop i dammet.
Dr Bama - en lång, värdig man född och uppvuxen i Bambari, där hans far var läkare före honom - sade säkerhetssituationen hade försämrats abrupt förra månaden när 34 människor dödades på en enda, frenetisk dag.
Inom några timmar hade hela den kristna befolkningen flytt till tre provisoriska läger i utkanten, medan muslimerna drog sig tillbaka till ett enda område i stadens centrum.
Och sedan började striderna sprida sig, som en infektion, längs de leriga spåren som ledde djupare in i den omgivande skogen.
Det verkar vara en blandning av banditer, repressalier, hotelser och mer organiserade militära räder.
"De tog in tre soldater i går kväll - f.d. Seleka - bakhåll på vägen," sade Dr Bama, hänvisar till de främst muslimska kämpar som kort beslagtog makten över CAR, men har sedan dragit sig tillbaka för att invänta resultatet av fredsförhandlingar.
De är en mer organiserad styrka än den lösa koalitionen av mestadels kristna antibalakamiliser som är aktiva på landsbygden runt Bambari.
"Deras kollegor stod runt oss när vi tvättade deras sår.
"Det är inte säkert här på sjukhuset. Ibland hotas vi när vi arbetar, säger Dr Bama, som beskrev arbetet sent in på natten under en våldsam regnstorm.
Några timmar tidigare hade två bröder angripits på den närbelägna vägen och deras halsar skurits av mitt på ljusa dagen.
En fördes, fortfarande vid liv, till sjukhuset.
"Vi kämpade för att rädda honom, men han behövde blod, och vi har inga förnödenheter här," sade Dr Bama.
När det är möjligt skickas de allvarligaste dödsoffren med flyg eller väg till huvudstaden, Bangui.
Hjälporganisationer som Medecins Sans Frontieres (MSF), Rädda Barnen och FN arbetar här för att stödja Dr Bama och hans kollegor och för att sörja för en befolkning som kämpar utan de mest grundläggande statliga tjänster.
Dr Bama tog av sig sin vita rock och satte sig på sitt lilla kontor för att hämta andan mellan ronderna.
"Det finns ingen politisk auktoritet här i Bambari. Men det här landet finns fortfarande.
"Vi har en president som ska få tillbaka freden. Och vi har hopp", sade dr Bama.
"Problemet är isolerade människor som inte förstår någonting och som sår skräck.
"Om de bara kunde uppskatta det tillstånd vi befinner oss i.
"Vi hör rapporter om att de planerar att attackera vårt sjukhus. Jag förstår inte varför. Det är här vi behandlar alla", sade läkaren.
Läs Andrews tidigare rapport från CAR: Vägen till anarki
Francoise Gerizapa skramlade hennes ansikte till en våldsam pik och skrek sedan en gång till - en kylande, sjungande whoop som fyllde den mörka, trånga avdelningen på Bambaris sjukhus i Centralafrikanska republiken (CAR).