Den här artikeln innehåller språk som vissa läsare kan tycka är stötande.
"Så den här veckan är det Robert E Lee", sade han på tisdagen av rebellgeneralens monument som var en flashpoint för förra lördagens våldsamma rally i Virginia.
"Är det George Washington nästa vecka?" frågade han journalister på Trump Tower. "Och är det Thomas Jefferson veckan efter?"
Låt oss lägga åt sidan för ett ögonblick ironin att Lee mycket väl kan ha stött Charlottesvilles planer att ta bort sin brons likhet, med tanke på att han uppmanade landet att "obliterera märkena av civila strider" och avstå från att resa sådana monument.
Som president Trump påpekade var George Washington slavägare.
Kan då stenobelisken tillägnad nationens fader, som står i hjärtat av hans eponyma huvudstad, bli nästa slagfält i USA:s kulturkrig?
Eller ens Mount Rushmore?
Washington medgav det system av mänskligt slaveri som underbyggde 18th Century Virginias ekonomi var en "ond, grym och onaturlig handel".
Han var den ende grundande fadern och överbefälhavaren som befriade sina slavar - han ägde mer än 300 - när han dog.
Men som Ron Chernows administrativa biografi Washington: Ett liv klargör, medan han levde, tog nationens förste president sitt pund kött från dem som han föredrog att kalla sina "tjänare", eller "familj".
Washington såg sig själv som en välvillig mästare, men han tolererade inte misstänkta smitare på sin gård, inte ens när de var gravida, äldre eller invalidiserade.
Han skällde en gång ut en slav som vädjade om att han inte kunde arbeta, eftersom hans arm var i en lyftsel.
Som Chernow skriver, tog Washington upp en rake och visade hur man använder den med en arm.
"Om du använder handen för att äta", sa han, "varför kan du inte använda den för att arbeta?"
Han var inte emot att frakta eldfasta slavar till Västindien, till exempel en man vid namn Waggoner Jack, där det tropiska klimatet och obevekliga mödan i sockerrörsbromsarna tenderade att förkorta livslängden.
"Det finns få negrer som kommer att arbeta om det inte finns ett ständigt öga på dem," Washington rådde en tillsyningsman, varning för deras "ödmjukhet och bedrägeri" om inte behandlas bestämt.
Chernow skriver att han var helt godkänd år 1793 när en av hans fastighetsskötare, Anthony Whitting, piskade en slav vid namn Charlotte.
Martha, presidentens fru, hade ansett henne vara "indolent".
"Din behandling av Charlotte var mycket korrekt", skrev Washington, "och om hon eller någon annan av tjänarna inte kommer att göra sin plikt på ett rättvist sätt, eller är oförskämda, måste korrigering (som det enda alternativet) administreras."
Washington stämplade Whitting för att hålla en annan slav som heter Gunner hårt i arbete för att "fortsätta att spy upp tegeljord". Gunner var 83 år.
Med sitt berg Vernon plantage knarrande under ekonomiskt tryck på grund av hans långa frånvaro i landet, Washington skulle skjuta av arga brev till hans tillsyningsmän insisterar på större gröda produktivitet.
Med tanke på dessa tillrättavisningar är det kanske knappast förvånande att en annan av hans godsägare, Hiland Crow, var ökänd för brutalt prygelslavar.
I början av 1788 frös floden Potomac över i fem veckor, men även med nio inches av snö på marken, Washington skonade dem inte från ansträngande utomhusarbete.
Han skickade de kvinnliga slavarna att gräva upp trädstubbar från ett fruset träsk.
Under denna arktiska snäpp vågade Washington rida ut och inspektera sina gårdar, men noterade i sin dagbok att "hitta den kalla obehagliga jag återvände".
När några av hans slavar abscond under det revolutionära kriget för att finna skydd - förödmjukande, för honom - med fienden, Washington inte gav upp i sina ansträngningar att återta vad han såg som sin egendom.
Ett internt brittiskt PM porträtterade honom efter segern som att kräva rymlingar återlämnas "med all grovhet och vildsinthet av en kapten på banditti". Britterna vägrade.
När George och Marthas tjänare och kvinnor flydde, verkade det första paret betrakta dem som illojala otacksamma.
I ett förrymd meddelande skrev Washington i en tidning att en slav vid namn Caesar hade rymt "utan någon som helst orsak".
Att dessa förslavade människor kunde törsta efter frihet, eller ens möjligheten att lära sig läsa och skriva, verkade inte inträffa för honom.
Professor Joseph Ellis, författare till American Sfinx: Thomas Jeffersons karaktär, säger om grundarna: " De kunde föreställa sig en republik av nationsstorlek, vilket ingen annan någonsin hade gjort tidigare.
"De kunde föreställa sig separationen av kyrka och stat, som ingen annan någonsin hade gjort tidigare.
"De kan tänka sig en regering baserad på kontroller och balans som förbjuder alla former av diktatur på presidentnivå. Ingen hade gjort det förut.
"De kunde föreställa sig makt flödande från folket uppåt, snarare än från Gud nedåt.
"Alla dessa otroliga fantasier. Den mest kreativa politiska gruppen i amerikansk historia. Vi kommer aldrig att kopiera det.
"Men de kunde inte föreställa sig ett birasiskt samhälle."
Jefferson, som varje amerikanskt skolbarn vet, är nationens tredje president, och en genial politisk teoretiker som bevisligen skrev de fem viktigaste orden i modern historia - "alla människor skapas jämlika" - i 1776 års självständighetsförklaring.
Han ägde också upp till 140 slavar.
En bon vivant som levde i lyx på en palatial Virginia egendom, Jefferson visste Amerika ursprungliga synd var en "depravitet", som han beskrev det.
Men hans uttalanden om svarta människor lärs sällan ut i klassrum i dag.
Här är några Jefferson citat som besökare inte kommer att hitta på hans minnesmärke, en romersk panteon stil tempel till frihet där Sage av Monticellos graven bild håller vaka över Tidal Basin i Washington DC.
Till sin vän, fransk social reformator Duc de La Rochefoucauld-Liancourt, Jefferson anförtrodde sig att han planerade en eventuell manuskript att innebära "export till ett avstånd hela den svarta rasen".
Hertigen skrev: "Han [Jefferson] grundar sin åsikt på den säkra faran att se blod blandat utan medel att förhindra det".
Och ändå säger Jefferson, historiker, far till sex barn av en av hans blandrasslavar, Sally Hemings.
I sin bok Notes on the State of Virginia profeterade han om ett raskrig i Amerika och "konvulsioner som förmodligen aldrig kommer att upphöra utan om utrotningen av den ena eller den andra rasen".
Jefferson opinerade också i detta arbete att svarta människors "olycklig skillnad i färg" gjorde dem mindre vackra än vita.
"De är mer ivriga efter sin kvinna," fortsatte han, "men kärlek med dem verkar vara mer en ivrig önskan, än en öm delikat blandning av känslor och sensation.
"Deras sorger är övergående i anledning mycket underlägsna."
Och så vidare.
Professor Ellis anser att en plakett bör sättas upp på Jefferson Memorial för att korrigera protokollet och erkänna några av förklaringen författarens mindre smakfulla uttalanden.
"Jefferson förkroppsligar de inneboende motsägelserna, ett slags självbedrägeri, som finns i oss också", sade biografen.
"Med tanke på förhållandet till Hemings, det faktum att han vägrade att inta en ledande position när det gäller att göra slut på slaveriet på grund av sin rädsla för att missbrukas, gör det hans hyckleri ännu mer dramatiskt.
"Han har slavar som är hans barn som serverar honom vid middagen. Men han verkar inte tycka att det är besvärande. Det är häpnadsväckande."
"Racism är en kromosom i DNA i USA," Professor Ellis tillade. "Det är som cancer. Det kommer aldrig att bli botat."
Bör därför amerikanerna ta avstånd från dessa grundande fäder som skurkar och nationella förlägenhetsmoment, eller acceptera dem som män på sin tid, halvgudar med lerfötter, som bar sina ofullkomligheter, precis som de försökte styra sitt land bortom dem?
Vad är egentligen skillnaden mellan monument till grundarna och de konfedererade ledarna?
Dr Clarence Jones - den afroamerikanska talskrivaren som hjälpte medborgarrättslegenden Dr Martin Luther King Jr skapar sitt tal 1963 "I Have a Dream", fyra ord som formade det moderna Amerika - förklarar.
Han säger: " Visst, George Washington och Thomas Jefferson ägde slavar.
"Det var ingen tvekan om att de var moraliskt kompromissade i sin strävan att tillsammans utforma detta nya land, en republik, baserad på de principer och föreskrifter som är inskrivna i självständighetsförklaringen.
"Men ingen av dessa två personer ledde nationen i landsförrädiskt uppror för att störta den regering de hade bildat för att bevara slaveriets institution. - Jag vet inte vad jag ska göra.
"Tvärtom ägnade de sitt liv åt att rädda och grunda detta land."
Han säger att det är lika fel att fira konfederationens tapperhet som att fira det tredje rikets soldater.
"Vad Charlottesville säger oss är, det är inte längre möjligt för USA att ignorera denna olösta fråga om försoning över slaveri", säger Dr Jones.
"Trump missade en extraordinär möjlighet - och han har det fortfarande - att utöva ledarskap av försonare och healer-in-hövding för nationen idag."
Washington och Jefferson är inte de enda amerikanska historiska titaner som kan verka minska när de ses genom linsen av dagens värden.
Ta Abraham Lincoln, den store emancipatorn och inbördeskrigets ledare som förstörde Söderns stagokrati.
Han förevigas i en nyklassisk helgedom på National Mall.
Men som Hofstra Universitys historieprofessor Alan Singer påpekar, tog nationens 16:e president upp rasistiska åsikter när hans politiska själ utvecklades.
Han citeras som en applåd för en debatt i Charleston, Illinois, under en valkampanj i senaten 1858: "Det finns en fysisk skillnad mellan de vita och svarta raserna som jag tror för alltid kommer att förbjuda de två raser som lever tillsammans på villkor av social och politisk jämlikhet."
Den republikanska ledaren uppges också ha försökt övertala en svart delegation år 1862 att afroamerikaner skulle självdeportera sig och kolonisera någonstans som Centralamerika och hävda att det skulle vara "extremt själviskt" om de vägrade.
"Förenta staterna måste ha en allmän utvärdering av vilka vi är som nation, så att vi kan komma till rätta med vår nutid genom att förstå vårt förflutna", säger professor Singer.
"Nationerna behöver hjältar för att definiera vilka vi är, för att hjälpa oss att se oss själva i ett bättre ljus.
"Och USA har hjältar. Men vi har en tendens att inte se vårtorna.
"Vi tenderar att försöka radera de delar vi inte vill se. Och detta är en tid då vi måste titta."
Men ibland kan det vara svårt att titta.
President Lyndon Baines Johnson är lejonisk som undertecknare av 1964 års lag om medborgerliga rättigheter - en av de största lagstiftningsframstegen i alla amerikanska förvaltningar - som förbjöd diskriminering.
Men LBJ är också känd för att ha ofta kastas ras slurs runt kamouflage rum i den amerikanska senaten, enligt hans biograf Robert Caro.
Johnson kallade en tidigare iteration av den milstolpe som han är känd för som "n***** propositionen".
I sina memoarer, Capitol Hill i Black and White, berättar den afroamerikanska chauffören Robert Parker om en störande interaktion medan han körde mot Texan.
Johnson, minns han, frågade honom om han invände mot att kallas "n*****".
När Parker svarade att han hellre skulle bli tilltalad med sitt eget namn, sa Johnson: "Så länge du är svart, och du kommer att vara svart till den dag du dör, kommer ingen att kalla dig vid ditt jävla namn.
"Så vad du än kallas, låt det rulla av dig som vatten, så klarar du det. Låtsas att du är en jävla möbel."
Men Dr Jones tror att LBJ, för alla sina brister, förstod att hans plikt som chefsdomare i USA var att leda sitt land mot solbelysta bergstrakter i en mer perfekt union, för att uppnå det ouppfyllda löftet om dess grundande.
Professorn vid universitetet i San Francisco tvivlar inte på vad hans gamle vän, dr Martin Luther King Jr, skulle säga till det nuvarande Vita huset.
"Jag har ingen tvekan", säger Dr Jones, "att den förnämsta apostel av kärlek och icke-våld i det tjugonde århundradet skulle påminna president Trump han har ett ansvar att indikera för nationen vad som är rätt och vad som är fel.
"Detta är inte en tid att engagera sig i moralisk relativitet.
"Jag tror verkligen att president Trump är inte bortom räddning, att han fortfarande har en möjlighet att höja sig till majestätet av kontoret."
President Donald Trump argument att avlägsnandet av konfedererade statyer är en hal sluttning till att förändra historien har laddat den fleråriga debatten om Amerikas plågade ras arv.