"Den mest rädda jag någonsin varit", säger Skottlands öppna flanker.
Platsen är en byggnad i Queenstown på Nya Zeelands södra ö - en semesterort cirka en och en halv timme från Dipton, jordbrukslandet där Hardie föddes och växte upp.
Enligt legenden brann det i Lockharts ställe i slutet av 1800-talet. Tre generationer av familjen omkom.
Bara en flicka som heter Mary överlevde - och hon hemsöker stället än i dag. Många Kiwis har gått dit under årens lopp och många talar om den känsla av förutseende som finns bakom huvuddörren.
Hardie är nu en av dem. Lugnt till benet, säger han. "Återvänder aldrig. Aldrig någonsin."
Det faktum att Lockharts gaff är en del av en temapark som heter Fear Factory - Nya Zeelands motsvarighet till Edinburgh Dungeons - är varken här eller där för Hardie.
När du frågar honom vad som är mest spänd han någonsin varit i sitt liv, hör du inte historier om hans tidiga år spelar för Southland Stags i Invercargill, eller när han kom ansikte mot ansikte med någon mördare i Super Rugby.
Han nämner istället Rädslafabriken. "Jag gick med min flickvän för ungefär ett år sedan", sade han. "Det är beck mörkt och du måste följa detta röda ljus runt dessa gränder.
"Du vet inte vart du är på väg sen börjar de här varelserna hoppa ut mot dig. Skrämmande. En gång räckte.
"Jag brukar inte gå in för sådana saker, men jag gjorde en bungee hoppa en gång och jag gör inte det igen. Ge mig en hård match rugby istället. "
Rädd för mörkret? Det stämmer inte med Hardies tuffa personlighet.
Hardie, 27, är ett konstigt djur - en Skottland international som aldrig har spelat en internationell i Skottland, hans fem kapsyler vanns i Turin, Paris, Gloucester, Newcastle och på Twickenham i den episka VM kvartsfinalen mot Australien.
Ett mått på hans framgång sedan hans plötsliga upphöjelse till Skottland truppen i sommar har varit tystandet av debatten kring hans ankomst. Ena minuten var han en Highlander som ville bli en All Black och nästa en skotte - med en mormor från Fife - i VM-laget.
Hans uppstigning krånglade, men kvaliteten på hans spel har gått över allt. Han var fantastisk på VM, hans dynamik och skicklighet vid sammanbrottet hjälper till att skydda och släppa lös rapiers i hans backline.
"Det är en av de bästa sakerna jag har gjort i mitt liv", säger han om sitt drag från vad han kallar "komfortzonen" av Highlanders rugby. "Efter att ha vunnit en mössa, var jag skyldig Skottland att stanna här och spela för Edinburgh har varit ett riktigt bra beslut.
"Jag fick för mycket av en rutin i Nya Zeeland och det var bra att komma ur det. Jag behövde något annorlunda i min karriär - en förändring i landskap, nya spelare, nya tränare.
"Jag älskar Highlanders, men det var dags att prova något annat. Men det var nervöst att komma hit. Det var som att gå tillbaka till skolan igen. Jag var inte helt säker på vad jag kunde förvänta mig."
Han talar om den dagen mot Wallabies, men bara kort. "Vi var tvungna att suga upp det." Är det allt?" Ingen plåga, inga spöken?
"Nej, det gör jag inte. Vi måste lära oss läxan, det är allt. Inget annat vi kan göra."
Ingen ska missta den känslolösa materian vid en hjärtskärande förlust som likgiltighet. Det är bara Kiwi i honom. Gjort är gjort. Du går framåt, du ser inte bakåt.
Men hur är det då med Skottlands vana att förlora stora matcher vid döden? Det var Australien match och Italien spelet i Six Nations precis innan. Det var Frankrike spelet i 2014 Sex Nationer, förlorade till ett straff två minuter från slutet trots Frankrike förlora åtta line-outs och förlora innehav och territorium strid med bred marginal.
Skotska sidor hittar rutinmässigt på nya sätt att skjuta sig själva i foten.
Senast, Glasgow Warriors förlorade en Champions Cup match till Northampton i de avslutande minuterna, ett nederlag som satte betalas till sina europeiska förhoppningar, och Hardies Edinburgh laget kollapsade nära mållinjen mot Grenoble förra helgen, en sen kapitulation som ledde till att de lämnar Europeiska Champions Cup.
Du fortsätter slå honom med det här och det gör honom inte illa. Noll poäng i andra halvan mot Frankrike i 2015 Six Nations. Ännu en nolla i andra halvlek mot England och ytterligare en nolla mot Irland.
Endast tre poäng gjorde poäng under andra hälften mot Italien trots att de hade 61 % innehav och spenderade 62 % av den andra perioden i oppositionen hälften.
Han säger att han inte vet mycket om vad som hände innan han kom till dessa stränder. "Som barn brukade jag titta på Six Nations, men inte leva", sade han.
"Jag skulle titta på den i morgon bitti. Jag har alltid vetat att det var fantastiskt. Men det där om vad som hände under tidigare säsonger stör mig inte.
"Jag menar, vi var poäng ner mot Samoa i VM och vi vann det sent och det var lika stort som någon annan.
"Jag tror inte att det finns någon mental barriär. Jag är ny på allt, men jag känner inget sånt.
"Jag ser ingen rädsla, det finns ingen blockering. Vi gjorde många försök i VM. Massor av line-breaks. Jag tycker att det finns en hel del förbättringar."
Hans kunskap om Calcutta Cup är från andra sidan världen. Han har aldrig spelat i den, sett den i köttslig gestalt, eller ens sett den live på TV. Det är en orkan på väg den 6 februari och han vet det.
"Pojkarna har berättat om det, men jag vet att Skottland mot England är massiv, det är en av de stora fixturer," sade han. "Jag är ingen bra övervakare av andra lag, men det pågår en hel del förändringar med England. Ny tränare, massor av nya spelare, massor av spänning. De har en ny start och de kommer att fizzing.
"Det är därför du spelar rugby, för trycket, för spel som detta, för turneringar som Six Nations.
"Allt ligger i våra egna händer. Vad som än hände förut, hände. Jag ser ett hungrigt gäng pojkar med all den talang du behöver för att göra bra och en uppsättning tränare som arbetar natt och dag för att försöka få det att hända."
Mitt i allt detta finns Diptons oslagbare son. "Det är ungefär längden på de tre rugbyplatserna. Det finns 30 hus, ett mejeri, en ullaffär och ett garage. Befolkning på ett par hundra."
Och den 6 februari säger han att de alla kommer att bli hedersskottar. Så länge ingen slår ut lyset kommer deras pojke att ha ett stort inflytande på vad som händer.
Han vet inte vad som fick honom att besöka gamla Lockhart Hotel den dagen, men det var en upplevelse John Hardie aldrig kommer att glömma.