Ett svenskt par adopterade henne när hon var två och ett halvt år och gav henne ett nytt liv.
Fyrtiotvå år senare spårade hon upp sin biologiska mor och hade en känslomässig återförening med kvinnan hon hade undrat över hela sitt liv.
När hon talade i telefon från sitt hem i Helsingborg vid gränsen mellan Sverige och Danmark berättade hon för BBC att mötet med hennes mor var "inte mindre än ett mirakel".
"Min mamma var 21 år. Hon hade varit gift med min far, en bonde, i tre år när han en dag kom hem efter ett gräl med någon. Han var väldigt arg. Han tog livet av sig. Han hade konsumerat bekämpningsmedel, sa Purve-Jorendal.
Hennes mamma åkte för att bo hos sina föräldrar som ville att hon skulle gifta om sig och börja om på nytt.
– Men hon var gravid och visste inte ens, säger Purve-Jorendal.
När familjen upptäckte hennes graviditet, tog de henne till en välgörenhetsorganisation i Pune där hon förlöste en liten flicka i september 1973. "Jag har hört att hon stannade på centret i några månader, ammade mig och tog hand om mig."
När Purve-Jorendal fyllde två och ett halvt år adopterades hon av ett par i Sverige som gav henne ett nytt hem och ett nytt liv.
"Men jag har alltid undrat över min mamma i Indien. Vem var hon? Hur var hon? Varför lämnade hon mig? Jag visste att jag behövde hitta henne eftersom jag var en del av henne. Jag ville få svar på alla mina frågor."
Hennes adoptivföräldrar stödde hennes sökande, men andra kunde inte förstå varför hon skulle vilja riva upp det förflutna. "Du har ett bra liv här. Låt henne vara, "de rådde henne.
Purve-Jorendal började aktivt leta efter sin mor 1998 och nästan två decennier senare slutade hennes sökande i en liten by i Maharashtra.
I början hade hon inte mycket att gå efter - bara namnen på hennes mor och hennes farfar som fanns i adoptionshandlingarna.
"Jag insåg hur svårt det var att komma någonstans med det. Hur hittar man någon i ett land med 1,2 miljarder människor? Det är som att leta efter en nål i en höstack. Du måste ha rätt anslutningar, vet hur man trycker på rätt knappar."
2014 kontaktade hon Against Child Trafficking (ACT), en frivilligorganisation baserad i Belgien.
Den 8 augusti förra året fick hon ett mejl från ACT som sa att de lyckats spåra hennes mamma och bifogade några bilder.
"Jag kan inte beskriva mina känslor. Här var en person som jag hade längtat efter i hela mitt liv och sedan såg jag hennes fotografi. Det var bortom fantasin. Det var ett mirakel."
Några dagar före sin födelsedag i september flög hon halvvägs över världen för att träffa kvinnan som hade fött henne.
"Och plötsligt var jag där. Utanför hennes hus, utanför hennes dörr. En socialarbetare hade varit i kontakt med henne så hon väntade mig. Hon satt ner och ställde sig upp när hon såg mig. Jag hade blackout, jag reagerade inte. Hon blev också chockad."
Purve-Jorendals mor har två barn - en son och en dotter - från sin andra make som dog för några år sedan. I dag bor hon tillsammans med sin son, sin hustru och sina barn.
Hon har bevarat sin förstfödda en hemlighet så, med svärdottern och barnbarnen titta, "hon svalde sina tårar. Och jag var tvungen att göra detsamma. Jag fick höra att jag inte kunde gråta."
Purve-Jorendal presenterades för sin bror som kusin och familjen känner fortfarande inte till sanningen.
För att kunna föra ett samtal med sin mor bjöd hon in henne till sitt hotell.
"I taxin hittade vi varandras händer. Och under den två timmar långa färden höll vi varandra i handen.
"Hon sa att hon inte ville lämna mig. Hon ville ta med mig, men hon hade inget val. Hon visste inte att jag var i Sverige. Hon hade ingen aning om var jag var. Hon sa att hon trodde att hon aldrig skulle få se mig igen."
Ms Purve-Jorendal säger att hon "togs tillbaka" av den "slående likhet" hon har med sin mor.
"Min indiska familj har en term för det, de säger att jag är som hennes "kol-kopia". Vi ser inte bara ut som varandra, vi har också samma manér, vi använder samma handgester, hur vi sitter."
Att växa upp i en familj där "alla andra var likadana medan jag var annorlunda var inte lätt", säger Purve-Jorendal och tillägger att "det var som att vara på en annan planet".
Hon säger att hon inte längre vill leva ifrån sin mor.
"Hon har burit denna enorma börda i större delen av sitt liv, att inte kunna berätta för någon. Jag vill vara där för henne, hon är min mamma, jag vill vara nära henne så jag ska försöka leva åtminstone en del av året i Indien.
"Hon är mitt blod, mina riktiga rötter."
Purve-Jorendal tillbringade två dagar i byn och när det var dags att ge sig av sa hon att hon aldrig skulle glömma.
"Vid vårt sista möte ville jag inte lämna henne. Jag började gråta. Hon satt bredvid mig och när tårarna rullade nerför mina kinder, torkade hon dem med hörnet av sin sari och sade: 'Gråt inte mitt barn.'
"I det ögonblicket visste jag att hon älskade mig."
Elisabet Purve-Jorendal föddes i Indien och adopterades 1973 när hon var mindre än sex månader.