Det var den berömda Fairfield gården som tog Upper Clyde till höga höjder och världsbemärkthet.
Varvet grundades 1864 av William Elder, en begåvad mariningenjör som utvecklade den sammansatta motorn som omvandlade varvsindustrin genom att tillåta fartyg att använda bränsle mer effektivt och resa vidare.
Under William Pearce från 1888 blomstrade företaget och byggde lyxiga oceanfartyg, ångfartyg och örlogsfartyg för världen.
Vid sin topp före första världskriget var Fairfield-varvet en del av en lokal industri som direkt sysselsatte 70.000 arbetare på 19 varv.
Den största kranen i världen, med en maximal lyftkapacitet på 250 ton, byggdes på Govangården 1911 och året därpå hade Fairfield 12 fartyg under uppbyggnad samtidigt.
Mellankrigsåren minskade gradvis, men Clydesides största skeppsvarv byggde fortfarande många kända fartyg och under kriget var det en stor byggare för den kungliga flottan.
Men efter andra världskriget började nedgången snabbt och trots ett stort moderniseringsprogram på 1950-talet kunde Clydes varv inte konkurrera med nya skeppsbyggnadsmakter som Japan.
1967 kallades mottagarna in och det såg ut som om slutet hade kommit för Fairfield och för skeppsbyggnad i Govan.
Sean Connery, på höjden av sin James Bond-kändis, gjorde en dokumentär om problem med gården, med titeln The Bowler och Bunnet.
Bland bilderna från ett samhälle i utkanten av glömskan fanns Connery som cyklade runt tomma varvets fabrikat.
Den brittiska regeringens svar på krisen var att skapa Upper Clyde Shipbuilders (UCS) 1968, som hade cirka 8 500 arbetare på fem meter - Fairfields och Stephens på den södra banken, Connel's och Yarrow's på den norra banken, och John Brown's på Clydebank.
År 1971 gick UCS in i konkurs och vägrades ett statligt lån. Detta ledde till en av de mest kända episoderna i industrihistorien - arbetet-in.
Fackföreningarna, som leddes av Jimmy Reid och Jimmy Airlie, ockuperade gården och krävde att den dåvarande konservative premiärministern Edward Heath skulle "rätt att arbeta".
I februari 1972 gick regeringen med på att behålla två varv, Yarrow på Scotstoun och Fairfield's på Govan.
Fairfield's bildades 1972 till Govan Shipbuilders, som själv senare nationaliserades och blev brittiska skeppsbyggare 1977.
Margaret Thatchers regering upplöste brittiska skeppsbyggare och avnationaliserade den 1988, då det tidigare Fairfield-varvet såldes till den norska Kvaerner-koncernen.
Kvaerner tog varvet genom ett annat moderniseringsprogram för att göra det möjligt för det att specialisera sig på konstruktion av tankfartyg för flytande naturgas och kemikalier.
Men i slutet av 1990-talet blev marknaden deprimerad och varvet var tvunget att hitta alternativa kontrakt.
Varvet gick över till BAE Systems 1999 och har under det senaste årtiondet fått arbete med att göra jagare och hangarfartyg åt den kungliga flottan.
BAE är en nyckelpartner i byggandet av de två flygplansfartyg i Queen Elizabeth-klassen som byggs på Portsmouths gård och i Skottland.
Men när deras konstruktion är klar förväntas det bara finnas ett centrum för skeppsbyggnad i Storbritannien för att bygga nästa generation av fregatter av typ 26.
Clyde hangarfartyget ska vara klart 2015. Det är fortfarande oklart var typ 26 fregatter kommer att byggas. Det finns inga andra order på böcker.
Kan solen gå ner på en lång tradition av Govan skeppsbyggnad?
Skottland var en gång skeppsbyggare till världen och hjärtat av sin industri placerades på södra stranden av floden Clyde i stadsdelen Glasgow i Govan.