Jag är inte säker på att det är rätt beskrivning för 2016 års amerikanska valkampanj, men en viss variation på det måste komma nära - kanske istället för "största" kunde vi ha konstigaste, mest övertygande, oförutsägbara, störande, hatfyllda, bisarra.
Kanske alla dessa saker - och några till dessutom.
Jag talade med en producent i London häromdagen och han frågade om jag kunde införliva de enastående stunderna av kampanjen i min TV-artikel. Och mitt sinne gick in i Matrix-läge. Tusen olika, trasiga minnen gick genom min hjärna. Tusen olika käkdroppar-episoder. Var skulle jag börja?
När jag börjar skriva detta (det är söndag eftermiddag) FBI-chefen har bara försökt vada ut ur det amerikanska valet, efter att ha vadat i 10 dagar tidigare på det mest häpnadsväckande sätt. Så efter att ha skickat den mest ofattbart ogenomskinliga bokstaven att det kan finnas en doft... säger han nu att det inte är det.
Men vilken häpnadsväckande situation. James Comey brev andades nytt liv i Trump kampanjen, och vem vet hur många senat raser han påverkas där tidig omröstning äger rum. Varför skrev han brevet? Vad hoppades han uppnå? Vad ansåg han att resultatet skulle bli? Och varför sätta FBI mitt i valet när de nu försöker backa ur? Förbluffande. Och ja, jag vet att jag redan har använt det ordet i denna paragraf.
Men denna valdag blogg handlar inte om FBI - mer ett sätt att belysa hur vid varje tur det har varit incidenter som bara boggle, förvirra och ibland steka hjärnan. Var ska jag börja? Jo det finns de uppenbara - Donald Trump beskriver mexikaner som tjuvar och våldtäktsmän, han hånar en funktionshindrad person, nedsättande PoWs, vill förbjuda alla muslimer.
Det var de som fick mig att skratta. Ja, jag bara skrattade när jag läste en nyhet flash säger påven går i krig med Donald Trump över hans plan att bygga en mur. Den helige Fadern, tänkte jag. Nej, det måste vara ett misstag. Men på ett flyg tillbaka till Rom hade han bestämt sig för att vada in.
Sedan var det Access Hollywood bandet - och han skryter om att ta tag i en kvinna av fittan. Vi har rapporterat om honom som påstås lägga händerna på en kvinnas vagina. Vi har rapporterat om storleken på hans penis, när hela det ämnet kom upp (sorg) under den primära processen. Små händer, sa han, betyder... väl du vet resten.
Så i en valkampanj har jag varit i sändning och diskuterat manligt könsorgan och kvinnligt könsorgan. Efter 30 år plus rapportering och att ha täckt val över hela världen, detta är nytt territorium för mig. Men ge denna berättelse till en utgivare som ett bokförslag, och de skulle skriva tillbaka och säga "Kära Mr Sopel, tack för din underkastelse. Tyvärr verkar det för långt. "
Och det har inte precis varit tråkigt på Hillary sidan heller - e-post, oändliga Wikileaks, hennes kollaps från lunginflammation som hennes assistenter bara hade ingen aning om hur man hantera.
På något sätt hamnade vi med två presidentkandidater unikt impopulära i amerikansk valhistoria. Så många människor har sagt till mig på mina resor runt denna stora kontinent, hur var det av en befolkning på 320 miljoner vi slutade med ett så förfärligt val. Ett val mellan död genom drunkning eller exekutionspluton.
Allt detta för mig till den viktigare punkten om detta val. För alla fyrverkerier, whizzes och smällar, himlen lyser upp i självlysande färger - den större sanningen om denna kampanj är att den har visat ett djupt polariserat Amerika. En splittrad stat i Amerika, om du vill.
Vem vet om Donald Trump kommer att vinna eller förlora - det är ingen idé att försöka titta in i en kristallkula när vi kan vänta några timmar och få resultaten korrekt.
Men vad hans kampanj har visat är att det finns en stor minoritet av amerikaner som inte bara är missnöjda och känner sig alienerade, de är rasande. De känner att Amerika kommer att hamna i helvetet i en handkärra. De tycker att Washington är en korrupt kloak. De gråter "dränera träsket" vid Trump-rallyn - med nästan lika mycket gusto som de skriker "låsa upp henne", om Hillary Clinton.
Trump drar det mesta av sitt stöd från något mindre välutbildade, något äldre vita män - men på intet sätt alla. Det finns ett stort antal amerikaner som helt enkelt har fått det med konventionell, demokratisk politik. Det är människor som vill att Amerika ska dra upp dragbryggan och sluta försöka vara den globala polisen och den globala handlaren. De är människor som kräver radikala förändringar - och helst över en natt.
Den som vinner detta turbulenta, splittrande val kommer inte att njuta av någon form av politisk smekmånad. Det finns för mycket ilska för det.
Det blir inget solande i det varma skenet av den amerikanska allmänhetens tillbedjan. Jag garanterar er detta: över 40 procent av den amerikanska allmänheten kommer inte bara att känna den normala besvikelsen att deras man/kvinna inte vann, utan de kommer att känna att vinnaren är en korrupt, bedräglig, venal charlatan. Presidentämbetet borde höja sig över individerna, men 2016 kommer det att kämpa för det.
När jag försökte hitta vilket ord att använda istället för "största" i början av denna blogg, skulle jag ha gått för besvärande.
"Den största showen på jorden" var PT Barnums anspråk på sin treringscirkus.