"Se hur vi gjorde ett nick i trädet, samlade oljan och sedan blockerade den så att såret skulle läka."
När Dedel gick genom den sprudlande Amazonskogen, pekade han på träden, däribland andiroba, paranötter och kumuacu, från vilka hans samhälle utvinner olja.
Det är lätt att tro att Dedel växte upp i skogen och förlitade sig på kunskap som förts vidare i generationerna. Men detta är långt ifrån sanningen.
Dedel och hans familj, liksom många andra som bor i denna region, migrerade till Amazonas-regionen från torkan i nordöstra Brasilien.
De kom på jakt efter mark och fick så småningom en sammansvärjning inom ramen för ett ambitiöst regeringsprogram för att bosätta tusentals familjer längs motorvägen i Transamazon.
På 1990-talet bedrev de snäck-och-bränna jordbruk för att plantera livsnödvändiga grödor och betesmark för nötkreatur.
Men några familjer i Dedels bosättning, som kallades Rio Trairao, började inse att denna typ av jordbruk utmattade jorden.
Nybyggarna började överväga ett nytt slag av ekonomisk verksamhet.
Deras idé var inte att stoppa deras gamla jordbruksmetoder över en natt utan att kombinera dem med en hållbar utvinning av olja från andirobaträdet.
Med stöd av en energisk romersk-katolsk nunna, syster Angela Sauzen, skapades projektet Forest Seeds of the Forest.  Sedan dess har den utvidgats till att omfatta fler skogsprodukter och fler samhällen.
Övergången har inte varit lätt. Nybyggarna var tvungna att vända sig till äldre samhällen i regionen för att lära sig att utvinna oljan. De var tvungna att gå igenom den komplicerade byråkratiska processen att starta ett företag, vilket gjorde det ännu svårare eftersom jordbruksreforminstitutet, Incra, fortfarande inte har erkänt sin rätt till landet.
De måste också uppfylla höga tekniska krav för att kunna sälja sina oljor till krävande tillverkare av skönhetsprodukter. En del familjer gav upp och insåg att det skulle ta tid att få en god ekonomisk avkastning, men många är fortfarande entusiastiska.
Men bosättarnas största problem har varit det oförsonliga motståndet från stora jordägare och skogsavverkare som gör anspråk på sin mark.
Detta trots att regeringen 1971 beslutade att en 100 km lång landremsa på båda sidor av Transamazon Highway skulle ockuperas uteslutande av småbönder inom ramen för jordbruksreformprogrammet.
Loggers, som är den största ekonomiska kraften i regionen, medger utanför protokollet att de alla i viss mån bedriver olaglig verksamhet.
Detta är delvis, säger de, eftersom det är svårt att uppfylla alla byråkratiska krav som täcker deras verksamhet enligt brasiliansk lagstiftning.
Adair Abel Vargas, en av de största skogshuggarna i regionen, sade: " Incra gjorde inte vad den lovade. Det gav tomterna till familjerna men byggde inte de vägar de behövde för att nå dem. Det var vi, timmermännen, som byggde alla vägar."
Med hjälp av denna kraft av beskydd har timmermännen skaffat sig stor politisk makt i regionen. I dag tror de att deras dominans utmanas av familjerna i Rio Trairao, som föreslår ett nytt hållbart sätt att leva av skogen.
Skogshuggarnas fientlighet mot skogens fröer har ökat under de senaste månaderna, eftersom nybyggarna vill att myndigheterna ska tillåta dem att använda ytterligare ett stort skogsområde i närheten av sin bosättning. Detta är ett område som regelbundet plundras av skogshuggarna.
Dedel sa att loggare hade varnat dem för att de skulle riskera sina liv om de fortsatte framåt.
"Vi har inte blivit skrämda", sa han. "Det som verkligen stör oss är antalet träd de fäller. När de började, var det ett träd här, ytterligare 200 meter bort.
"Men nu tar de ut alla typer av andra mindre värdefulla trä - macaranduba, angelim vermelho, amarelao och så vidare. Och när de går in i skogen, skadar de också en hel del av de träd vi behöver."
Domingos Nicolodi är en boskapsranchägare som vill ta över 6000 hektar mark exakt i området som nybyggarna redan använder för att samla skogsprodukter.
Även om detta skulle vara mer än den maximala areal av offentlig mark som en enda markägare kan köpa enligt den brasilianska konstitutionen, var Nicolodi ganska öppen om sina ambitioner.
Han sade att han skulle använda marken på ett bra sätt genom att föda upp boskap på den och bidra till den rikedom som jordbruksföretagen för med sig till Brasilien.
När han tillfrågades om vad han tyckte om projektet Seeds of the Forest, svarade han: " Detta är den galna nunnans fel. Jag vet inte varför hon måste engagera sig i markfrågorna. Hon borde stanna i kyrkan och be."
Syster Angela ryckte av sig denna kritik och sade att det som var viktigt var att Incra legaliserade bosättarnas situation.
"Vi har upprepade gånger bett om brådskande åtgärder", sade hon. "Och även om ingenting händer, töms skogen i timmermännens lastbilar."
Två oförsonliga visioner om Amazonas framtid tävlar här.
En del, till exempel Trairao-samhället, försöker leva av skogen, samtidigt som den bevarar och förbättrar sin biologiska mångfald för framtiden.
Det finns däremot de som anser att vissa områden bör skyddas, men Amazonas är en värdefull resurs som bör utnyttjas, även om det innebär att träden fälls.
Den brasilianska regeringen har antagit hårda miljöbestämmelser om hur mark i Amazonas bör rensas, men dessa genomförs inte korrekt, till stor del eftersom det finns alldeles för få laglydare på plats.
För tillfället känner syster Angela och Dedel mycket på egen hand.
"Detta är copaiba-trädet", sa Derisvaldo Moreira, allmänt känd som Dedel.