Efter ytterligare en uppsättning ekonomiska siffror som är starkare än väntat, upphör denna ekonomiska smärta, eller helt enkelt skjutas upp?
I denna centrala fråga vilar ödet för regeringens ekonomiska politik.
Om smärtan ställs in innebär det bättre realinkomster för väljarna.
Det innebär högre skatteintäkter för regeringen, lägre lånenivåer och större spelrum för att spendera pengar på offentliga tjänster.
Och, naturligtvis, förtroende tenderar att få förtroende.
Om konsumenterna - de viktigaste drivkrafterna i den brittiska ekonomin - känner att världen runt omkring dem känner sig positiv, tenderar de att spendera.
För företagen är det inte så mycket annorlunda.
Larry Fink, chef för världens största kapitalförvaltare, BlackRock, gjorde en intressant poäng vid World Economic Forum i Davos förra veckan.
Frågade varför konsumenternas förtroende inte hade kollapsat efter folkomröstningen - eller åtminstone hade återhämtat sig kraftigt efter någon inledande osäkerhet - Mr Fink svarade att för många människor som röstade på Brexit eller som röstade på Donald Trump, segrarna var inte en negativ händelse.
"De vann", sade han, helt enkelt kändes bra och fortsatte spendera. Bilförsäljningen gick upp.
För den brittiska ekonomin är det värt att överväga två punkter.
För det första byggde de dystra prognoserna före folkomröstningen om de möjliga effekterna av en omröstning om att lämna EU på artikel 50, mekanismen för att lämna EU, som utlöstes omedelbart efter omröstningen som David Cameron lovade.
Detta kunde ha lett till en kaotisk avvikelse från EU och skulle säkerligen ha skapat en större ekonomisk förskjutning.
För det andra sänkte Bank of England räntorna och ökade finansiella stöd till företag och banker, vilket dämpade marknadens farhågor.
Dessa två punkter räcker inte för att förklara all motståndskraft i ekonomin, men de går en del av vägen.
I min intervju med kanslern medgav han att han nu var "mer optimistisk" om processen att lämna EU och den inre marknaden.
Han sade att de europeiska ledarna inte längre var på humör för Brexit, som nu hade varit.
En bra affär är på, sa han.
Men, och naturligtvis måste det finnas en men när man överväger hur en ekonomi kommer att fungera - en bedömning som mest grundläggande om hur en miljon olika beslut av människor kommer att utspela sig.
Och skinkorna är de här.
Inflationen ökar i takt med att värdet på det brittiska pundet sjunker.
Det kommer att påverka människors verkliga inkomster.
Arbetstillfällen flyttas ut från Storbritannien och vidare till kontinenten inom sektorer som bank och finans när företagen förbereder sig för Brexit.
Investeringarna har försenats.
Förenade kungariket har naturligtvis ännu inte lämnat EU och åtnjuter för närvarande stimulansen av att vara på EU:s enorma inre marknad med en betydligt svagare valuta.
Denna guldlock situation kommer inte att vara och kanslern berättade för mig om hans oro om affärsinvesteringar.
Det var den österrikiske ekonomen Joseph Schumpeter som hävdade att chocker till en ekonomi kan stimulera tillväxten.
"Kreativ förstörelse" kan vara lite stark för att beskriva Brexitrösten, men innovation kan flöda när kraven på osäkerhet ökar.
När Storbritannien föll ut ur växelkursmekanismen, föregångaren till den gemensamma valutan, förutspådde många att inflationen skulle stiga och den ekonomiska tillväxten skulle stamma.
I själva verket studsade den brittiska ekonomin tillbaka, inflationen förblev i schack och pundet steg - efter en inledande nedgång.
Det betyder inte att alla "dynamiska" chocker har en sådan effekt.
Finanskrisen 2008–2009 har påverkat den ekonomiska tillväxten negativt mycket längre än väntat, eftersom finanssektorn snabbt krympte, likviditeten försvann och företagen och konsumenterna betalade av skulderna.
Därför är det fortfarande för tidigt att definitivt säga om det stabila tillståndet i den brittiska ekonomin i dag innebär att de prognoser för ekonomisk smärta som gjordes innan Brexit-omröstningen nu kan ignoreras på ett säkert sätt.
Det är den stora frågan som virvlar runt om i regeringen.