Karen Gooding Ordförande
Detta är det fullständiga uttalandet till förhören från hans syster, Karen Gooding:
Vår "Jimmy", som han insisterade på att bli kallad, föddes James Robert Hennessy den 24 september 1959 i Liverpool till föräldrar Robert och Margaret Hennessy.
Jag var 13 månader gammal då och han var en välkommen bror för att fullborda familjen Hennessy.
Han döptes vid St Dominics romersk - katolska kyrka och vid fem års ålder anslöt han sig till mig vid kyrkans skola. Vi flyttade senare till St Saviours romersk - katolska skola i Ellesmere Port, där vår pappa hade börjat ett nytt arbete.
När Jimmy växte upp tyckte jag och pappa om att fiska med St Saviours fiskeklubb, där pappa var medlem.
Profiler för alla som dog
Vi skulle alla åka i en minibuss med våra packade luncher och fiske tacklingar till olika kanaler och sjöar i Cheshire, fiske efter den prisade fångsten.
Han älskade också att tävla med min pappa under det stolta namnet R Hennessy och Son, och tillsammans vann de många en trofé.
Vi brukade åka på familjesemester till Butlins med vår längre familj och Jimmy tyckte om att gå eftersom vi hade kusiner i samma ålder som oss.
Religionen spelade en stor roll i vårt familjeliv. Jag minns att vi var tvungna att gå till mässan och han brukade berätta för våra föräldrar att han skulle till klockan åtta, men gå iväg och leka med sina vänner. Det här minnet ger mig fortfarande ett leende.
Jimmy hade en stor kärlek till musik och tillsammans hade vi en stor mängd skivor, varav en del fortfarande har jag.
Vi tillbringade många nätter i varandras sovrum med att lyssna på musik. Senare var det resor till den ökända Eric's Club i Liverpool, vilket ledde honom att följa Death School, ett lokalt Liverpool band han gick för att se ganska ofta i London.
Det var efter en av dessa resor han kom hem med en 60-tals stil jacka med en fläskpaj hatt i ena handen och en kopia av The Jam's In the City i den andra, förklara att han skulle få en Lambretta scooter, och det gjorde han.
Vid 11 års ålder gick han i Ellesmere Port Catholic High School, där han var en populär pojke och verkligen fick en hel del nära vänner som han hade vänskap med under hela sitt liv.
Han tyckte om skolan och han var en lysande elev akademiskt, vilket återspeglas i hans skolrapporter. Han tyckte om att spela fotboll och basket för skollaget.
När han började spela basket var det inte så populärt i Storbritannien. En av hans lärare presenterade honom för den när han var omkring 13 år. Han var den första rekryten för basketlaget.
Jag minns att han tjatade på mamma och pappa tills vi skickade iväg till Amerika för ett par Converse han behövde spela. Han brukade också åka till Anfield för att titta på fotboll med vår pappa.
Efter att ha slutat skolan gick han på Carlet Park College för att gå en ingenjörskurs, men efter ett år bestämde han sig för att det inte var för honom.
Vid 17 års ålder började han som lärling hos Ellesmere Port Borough Council, där han blev gipsarbetare. Han fick det i huvudet att han ville göra Artex, vilket var grejen på den tiden, så han åkte till London för att göra en kurs.
Vid den här tiden sjönk ett svart moln ner på hela familjen, eftersom vår pappa fick diagnosen terminal cancer i ryggraden. I maj 1980, när Jimmy var 20 och jag var 21, dog vår far.
Vid den här tiden blev Jimmy presenterad för en flicka som han gifte sig med i december 1981. Äktenskapet varade bara några år, varefter han återvände hem med sin trogna kamrat, en hund som hette Spike.
Jag minns att han sa att det enda som var bra att komma ut ur äktenskapet var ankomsten av hans dotter, Charlotte, som han älskade innerligt.
Allteftersom tiden gick hade han två små syskonbarn, Graeme och Iain, som han var gudfar till och som han fann mycket roande.
Under de kommande åren spelade Liverpool Football Club en stor roll i vår Jimmys liv. Han tittade på dem hemma och borta och utomlands. Han var en riktig Liverpool supporter.
Han åkte till Rom, Paris och Tyskland för att se sin klubbpjäs. Han brukade göra minst en fotbollsrelaterad aktivitet en gång i veckan. Han tyckte också om att vara kapten i det lokala poollaget, men det var inte något han visade upp.
Han var en väldigt privat person. På puben satt han tyst på en avsats mellan biljardbordet och baren tills det var dags för honom att spela.
Han var väldigt anspråkslös. Men han var väldigt förtjust i sitt mode och hade ovanliga saker. Han måste alltid vara annorlunda mot alla andra och vara den första att få det senaste.
Han älskade att fly. Han sprang ungefär fem till sex miles varje dag utan att misslyckas. Han var beroende av det.
Jimmy hade allt att se fram emot. Han hade startat ett nytt förhållande och just startat sin egen gipsverksamhet runt tiden han dog.
Affärsprojektet visade sig vara framgångsrikt och gjorde det möjligt för honom att ta sig an två unga pojkar som arbetare. Han hade mycket på gång och jag var stolt över honom.
Som ordspråket säger var han lång, mörk och stilig. Han hade vackra grå ögon och även om han inte var en för leende, hade han ett underbart leende när han valde att dela det.
Det är ett leende jag fortfarande ser i min dotter, Victoria, idag.
Jimmy var en man med väldigt få ord med ett kvickt och torrt sinne för humor. Han älskade att skratta och skämta med sin familj och vänner från Sutton Way.
Jimmy hade ambitioner. Han älskade sitt liv. Han var alltid där när vi behövde honom. Jag minns att när min pappa dog och jag gifte mig, var det bara han och min mamma i huset, och vi var en mycket nära sammansvetsad familj.
Jimmy stod vår mamma väldigt nära. För henne var han särskilt värdefull, eftersom hon redan hade förlorat sin första son, Stephen, när han var liten.
Hennes kärlek till honom är oändlig och, 25 år senare, sörjer hon fortfarande för honom med ett brustet hjärta som aldrig kommer att lagas, allt eftersom han gick för att titta på en fotbollsmatch.
Som nämnts ovan var han en tyst och extremt privat person. Jag vill gärna tro att han inte har något emot att jag skriver om honom.
Jag hoppas att han förstår att jag var tvungen att prata om honom eftersom han inte var kropp nummer sju för mig. Han var "vår Jimmy", hennes son, min bror.
Detta är det fullständiga uttalandet till förhören från hans dotter, Charlotte Hennessy:
Jimmy Hennessy är min pappa. Jag hade bara sex små år med honom, men de var några av de bästa åren i mitt liv.
Eftersom jag var så ung när han dog, har min mamma och mina fastrar hjälpt mig att förbereda detta uttalande.
Min pappa var en vacker person. Han var tyst och höll sig för sig själv. Ingen hade ett dåligt ord att säga om honom, inte heller han dem.
Han hade många vänner och var omtyckt av alla som kände honom.
Han var en snygg man. Han älskade kläder och hade alltid det bästa av det bästa och var så fåfäng.
Han är väl ihågkommen i vårt hus för att ha fixat sitt hår i spegeln varje gång han gick. Min pappa var en mod med alla kläder, inklusive en grön Lambretta.
Han hade ett bra sinne för humor - mycket torr och mycket rolig. Ordet Gargoyle brukade få honom att skratta och han tyckte sengångare var lustiga.
Han ville alltid ha ett skratt, även på bekostnad av min faster och hennes stripiga strumpor.
Mamma och pappa träffades genom vänner 1979 och började träffas i februari 1980.
Min pappas favoritband var The Jam och tillsammans med vännerna gick mamma och pappa och såg dem i Deeside och Liverpool.
Den 11 december 1981 gifte mina föräldrar sig på Chester Register Office, följt av en måltid i The Witches' Kitchen.
I maj 1982 fick de sitt första hus. Min pappa var djupt älskad av min mammafamilj. Mina nan och fastrar älskade honom.
Vi var alla mycket nära och har värdefulla minnen av honom.
Min moster Jacquie var bara 14 när mamma och pappa började dejta och hon minns pappas fantastiska klädsmak och avundsjuka på hans underbara saker.
Hon lyste hans hår en gång. Detta är ett favoritminne av min moster Jo eftersom, när min pappa återvände från sin perm session, lockarna var för tajt och min pappa hade ett sammanbrott.
För att vara hjälpsam föreslog min moster Jo att han skulle föna den. Det behöver inte sägas att han då modellerade en stor afro frissighet. Han lovade att aldrig be tant Jo om råd igen.
Onsdagen den 9 juni föddes jag som vägde 8 kilo 14 gram. Goody Two Shoes av Adam Ant var nummer ett i diagrammen och Jimmy Hennessy, mod, blev pappa. Han döpte mig till Charlotte.
Hans passion var LFC. Han gick på spel i Storbritannien och utomlands. Bill Shankly var både hans hjälte och vår kung Kenny och Ian Rush.
Min pappa kallade mig "röd, vit och guld", vilket var färgerna i vårt kit på den tiden. Han var över månen när jag föddes och jag tycker det är rättvist att säga att lilla Charlotte Hennessy och LFC utjämnade.
Min pappa älskade att gå ut med sina vänner, Charlie Tigs och Steve. De var i ett band och han brukade gå och titta på dem på Bull's Head med min mamma också.
Hans favoritbok var Kes, var min favoritbok i skolan också. Hans favoritfilm var "Quadrophenia".
Jag vet en annan sida än Jimmy Hennessy. Jag känner honom som pappa, mannen jag avgudade. Han kastade sig in i föräldraskap - han skulle ändra mina blöjor, gjorde sin del av mat och han älskade att ta med mig ut i min barnvagn.
Han arbetade hårt för att försörja mig som egen företagare och, än i dag, påminner lukten av gips mig om min pappa.
Vad min pappas kompisar inte vet är att han skulle låta mig leka med hans hår och sätta bobbles i! Jag skulle måla hans naglar. Vi spelade i mitt Wendy House och vi var alltid i parken.
Jag var pappas tjej, och jag har fortfarande barnvagnen han köpte till mig.
Mamma och pappa skilde sig 1985, men det påverkade aldrig vårt förhållande. Jag minns att min pappa var en del av våra liv varje dag.
Jag brukade tro att han hade magiska krafter eftersom jag satt bakom min Nanny Hennessys soffa och petade näsan på mig och varje gång han sa: "Sluta peta näsan på dig!Och jag förstod aldrig hur han visste.
Två veckor innan min pappa dog, gick mamma och moster ut när min moster Jo skulle flytta till Jersey. Min pappa tog hand om mig. När jag låg i sängen lekte jag med ett grönt pärlhalsband i trä som blev trasslat i håret.
Jag var orolig för att bli tillsagd och jag kröp ner, knackade på vardagsrummet dörren och i min lilla Scouse accent sa, "Pappa, jag har mina pärlor fast i mitt hår".
Men det var inget problem. Min pappa satt tålmodigt och redde ut halsbandet, borstade mitt hår och bar mig tillbaka till sängen!
Det är ett av mina sista minnen av honom. Det finns inga ord som beskriver hur mycket jag saknar honom. Mitt hjärta krossade dagen min pappa dog och förlorade honom krossade hjärtat av min familj också.
När jag var skadad och behövde en kram, var min pappa där med en kram, men när min pappa var skadad och behövde en kram, kunde jag inte ge honom en.
Hittills har vi förlorat på 9,145 dagar och ingen går förbi när jag inte tänker på honom. Vi har förlorat 25 jular, 25 av mina födelsedagar och 25 av hans. - Det är många kramar.
Idag är min pappa också en farfar till mina tre vackra små pojkar, Liam-James, Joseph och Jacob. Mina pojkar och min mamma är det som får mig att fungera.
Ibland när Hillsborough förtär mig och gör mitt hjärta värker, de får mig att inse att livet är värt att leva och att min pappa lever vidare genom oss. Jag berättar alltid för mina pojkar om deras farfar.
De kallar honom "Special Grandad, den ljusaste stjärnan på himlen" och njuter av att vara den första som ser honom.
Folk säger: "Du var för liten, du kände inte din pappa." Men jag minns och kände honom.
Det är som om en del av mig saknas. Jag är ofullständig. Vi hade så mycket att göra tillsammans, så många fler minnen att göra och Hillsborough tog det ifrån oss.
Hillsborough tog min pappa ifrån mig som om han var ingenting och ingen, men han var allt för mig.
Att förlora min pappa på Hillsborough stal min barndom från mig och tog min bästa vän. Det lämnade mig i ett liv av ilska, bitterhet och depression. Jag vill inte leva i skuggan av Hillsborough längre och när allt det här är över, må pappa vila i frid.
Min pappa kommer alltid att vara min hjälte, och jag kommer alltid att vara en pappas flicka. Ingen kan ta det ifrån mig.
En far till en från Ellesmere Port, James Hennessy reste med tränare med vänner, inklusive medoffer James Philip Delaney.