Mediauppspelning stöds inte på den här enheten
Annemiek van Vleuten minns inte resten: cykelkärra som rullar in i träden; en rytande tystnad följd av panikslagna röster; rivaler sveper förbi, en efter en. Det är ett sätt att radera minnet av en olympisk dröm krossad.
"Jag minns att jag hade en lucka på mina konkurrenter och tänkte, "OK, det är inte nödvändigt att gå galet gå utför", den 33-åriga holländska kvinnan, som ledde road race i Rio när kraschen ägde rum, berättar BBC Sport.
"Sedan började det regna lite, så jag var faktiskt extra försiktig. Men hörnet överraskade mig och jag tog det inte ordentligt. Sedan minns jag att jag var vaken i en sjukhussäng och att jag hade min mamma i telefon."
I Nederländerna hade stackars Van Vleuten tittat på tävlingen på sin födelsedag. De här elitidrottarna plågade sina föräldrar. Men hur är det då med oss tittare - det var inte vad vi väntade oss när vi slog på TV:n och väntade oss sund sportunderhållning.
Och hur är det med hennes stackars lag-kamrater - när Anna van der Breggen rundade böjen, trodde hon Van Vleuten kan vara död. Detta är OS, Van der Breggen tänkte inte stanna men red vidare för att vinna guldet istället.
Men denna intervju ägde inte rum från nämnda sjukhus, eller ens en annan i Nederländerna. Två veckor efter kraschen som hördes runt om i världen, var Van Vleuten på sin cykel igen. Bry dig inte om de tre frakturerna i ryggen, den svåra hjärnskakningen, den oroliga mamman, det fanns andra raser att vinna.
"Första veckan kämpade jag verkligen med tanken på att jag var ute efter guld och gjorde det dumma misstaget. Men sedan insåg jag att tanken som den här inte skulle hjälpa mig att må bättre. Så jag började göra några nya mål.
"De tre kotorna bröts inte på en farlig plats i ryggen, bara på sidan, och jag hade aldrig några allvarliga symtom på hjärnskakningen. Och som cyklist är du van vid att krascha minst en eller två gånger om året, det är en del av jobbet."
Nästan en månad till dagen efter det att hennes olympiska förhoppningar slog igenom vann Van Vleuten sin första etapp, Belgien Tour prologen. Tre dagar senare knöt Van Vleuten ihop den övergripande titeln med ett gripande soloarbete på slutscenen.
"Det är typ av ett mirakel men jag typ av förväntade det", sade Van der Breggen, tydligen en svår kvinna att röra. "Hon är riktigt tuff. Det är Annemiek."
En tuff pratmakare också. Frågade hur hon kände när hon hörde Storbritanniens Lizzie Deignan (nee Armitstead) hade godkänts för att tävla i den olympiska road race, efter att ha missat tre drogtester på ett år, Van Vleuten går för jugular.
"Jag var arg över det eftersom reglerna är för alla och du kan inte göra undantag. Det är en del av jobbet, du måste ta det på allvar. Det är mycket speciellt att missa tre tester på ett år, en riktigt stor prestation. Kanske för att hon är världsmästare de gjorde ett undantag för henne men jag tycker inte att det är rättvist. "
Van Vleuten är på liknande sätt frispråkig i frågan om ojämlikhet i cykling, förespråkar att varje mäns ras bör ha en kvinnlig motsvarighet.
"Vad skulle hjälpa om vi hade mer tid på TV. Det skulle hjälpa till att få fler sponsorer och fler människor att titta på och njuta av det. Den [kvinnors] Rio road race var ett bra exempel på det, det var på samma nivå som männens race."
Med nuvarande takt kommer jämställdheten att komma in i cyklingen långt efter att Van Vleuten har trampat sin sista och hängt upp sina cyklar. Kvinnliga cyklister tjänar en bråkdel av vad manliga cyklister drar in och chansen att rida en dag i Tour de France är lite mer än en nedlåtande pat på huvudet från cykelmyndigheterna.
Men precis som Van Vleuten inte gillar att titta över axeln, hon inte gillar att se för långt framåt. Det låter vettigt, med tanke på vad som hände i Rio.
"Efter OS i London tänkte jag inte bara på Rio. Cykling har en hel del trevliga tävlingar, som Tour of Flandern [som Van Vleuten vann 2011 och Armitstead i år], vilket är en super-vacker tävling att vinna. Jag ser bara saker en dag i taget och år för år."
Nästa för Van Vleuten är VM i Qatar, som löper från denna söndag och där hon kommer att tävla tillsammans med Van der Breggen i laget tid rättegång och road race. Förväntade sig att tävla mot klockan i temperaturer som trycker 40C, det är bra att hon kan se på den ljusa sidan.
"Det är svårt för mig att göra intervjuer som alltid vill prata om kraschen eftersom det är något jag har accepterat och jag vill inte se tillbaka på det.
"Jag föredrar att tänka på den delen innan, den del när jag var på väg uppför och ridning så utmärkt, bättre än jag någonsin gjort. Det var trevligt att se tillbaka igen. Jag är stolt över vad jag gjorde, den dagen i Rio var verkligen speciell."
Följ bevakningen av World Road Championships från 9-16 oktober över hela BBC.
Om du inte kommer ihåg namnet, låt mig påminna dig om blodbadet: bakhjulet backar upp, som bakbenen på en bucking bronco; ryttare utför en halv-twisting front flip; ryttare landar på sina axlar, sladdar av vägen och snurrar på hennes front; ryttare hänger halt över trottoaren, som en tras docka kastas från ett bilfönster.