Washington Post krävde åtal, följt av en senaträttegång. Tidstidningen, som ansåg det nödvändigt att publicera sin första ledarartikel, dundrade: "Presidenten bör avgå."
Utanför Vita huset viftade demonstranter med plakat på förbipasserande bilister: "Hunk for Impeachment." Till och med Washingtons mest inflytelserika kolumnist Stewart Alsop, som vanligtvis stödde presidenten, kallade honom "arsle". Presidenten hade förlorat sin moraliska auktoritet, argumenterat med sina kritiker och med den sin förmåga att styra. Landet stod inför en konstitutionell kris. Republiken var hotad.
Sådan var den febriga reaktionen på händelserna den 20 oktober 1973, ett datum som i nationalminnet koms ihåg som "lördagsnattsmassakern" - ett avgörande ögonblick i den pågående Watergatekontroversen.
Med skandal uppsluka Vita huset, Richard Nixon beslutat att avskeda Archibald Cox, den särskilda åklagaren utsetts för att undersöka "alla brott som uppstår ur valet 1972 â €  och involverar presidenten, Vita husets personal eller president utnämningar".
Nixons justitieminister Elliot Richardson och hans biträdande justitieminister William Ruckelshaus avgick i stället för att verkställa presidentens order. Så småningom var generalen Robert Bork, som var tredje chef vid justitiedepartementet, beredd att avskeda Cox.
Vita huset meddelade nyheten kl. 08.22 den lördagskvällen.
Igår, nästan lika snabbt som nyheten att han hade avskedats som chef för FBI nådde James Comey i Los Angeles, dessa två dramatiska episoder beskrevs som historiskt analoga.
Presidenten hade avfyrat huvudfiguren i en utredning om påstått fel av medlemmar i hans eget team.
Nixoniens paralleller var uppenbara.
Roger Stone, en Trump medarbetare som också arbetade 1972 för den ökända kommittén att omvälja presidenten, sade till New York Times: "Någonstans Dick Nixon ler."
Nixons presidentbibliotek trollade till och med Vita huset på Twitter: "FUN FACT: President Nixon sparkade aldrig chefen för FBI #FBIDirector #notNixonian."
Demokraterna insinuerade att Comey avskedades av liknande skäl som Cox, eftersom han höll på att närma sig sanningen.
Det fanns också andra likheter. I upptakten till lördagsnatten Massacre, Nixon Vita Huset var fortfarande rasande från avgång av presidentens stabschef, Bob Haldeman, en central figur i Watergate skandal, precis som Trump administration fortsätter att buffed av virveln av kontroverser kring den påtvingade avgång general Michael Flynn, hans tidigare National Security Advisor.
Det finns misstanken nu, som det var för fyra decennier sedan, att ett omstridt Vita huset har något att dölja.
Så är detta verkligen en re-run av händelserna 1973? Upprepar det förflutna sig självt?
Till och med enligt Nixons ordförandeskaps normer var hösten 1973 ovanligt kaotisk.
Man såg vice ordförande José Isaías Spiro Agnew avgå på grund av bedrägeri, skatteflykt, mutor och utpressningsanklagelser.
Mellanöstern var i greppet av Yom Kippur kriget, en konflikt mellan USA-stödda Israel och arabiska styrkor beväpnade av sovjeter som hotade att sprängas i en bredare brand mellan Washington och Moskva.
I Washington utkämpade Nixon en strid med Archibald Cox och domstolarna.
Cox, en Harvardprofessor som hade utsetts till särskild åklagare i maj samma år, hade utfärdat en stämning som beordrade Vita huset att lämna över nio band av telefonsamtal och West Wing samtal i samband med Watergate inbrott. Nixons juridiska grupp ansåg att principen om verkställande privilegier borde tillämpas, och banden bör förbli privata.
Den 12 oktober godkände emellertid appellationsdomstolen i Washington en lägre domstols dom som beviljade Cox begäran. I stället för att lyda, beslutade Nixon att avskeda den särskilda åklagaren, något hans justitieminister Elliot Richardson hade lovat kongressen skulle aldrig hända.
En president stod i trots mot domstolarna och satte sig över landets lag. Det var en lärobok konstitutionell kris.
Donald Trump avskedar sin FBI-chef, medan mycket ovanlig och djupt kontroversiell, är konstitutionellt tillåten. Inga domstolsbeslut har överträtts. Presidenten bryter med normen att låta FBI:s direktörer tjäna sina tioåriga villkor obehindrat, men sätter sig inte över lagen.
Trump motiv kan också vara annorlunda. Nixon sparkade Cox på grund av rädsla att hans kriminalitet skulle avslöjas.
Inom FBI, agenter tror att Trump sparkade Comey främst ur pique och trots på grund av hans vägran att offentligt rentvå Trump mot anklagelser om maskopi med Kreml, och även eftersom Comey vägrade att backa upp Trump's ogrundade påståenden att Barack Obama beordrade trådupptagning av Trump Tower.
Till skillnad från lördagsnattens massaker är presidenten på en med de mest högt uppsatta siffrorna i justitiedepartementet snarare än i strid med dem. Presidenten, justitieministern och biträdande justitieministern gjorde tillsammans fallet att Comey borde gå - inte påstås på grund av hans utredning av ryska inblandning i 2016 års val, men på grund av den tidigare direktörens hantering av Hillary Clinton e-post utredning.
Politiken är också mycket annorlunda. År 1973 kontrollerade demokraterna både senaten och representanthuset. Det satte kongressens utredningsmaskineri i deras händer. Senatsförhören var redan på gång, och lördagsnattens massaker gav dem ny kraft.
Nixon stod också inför en sur dusch av kritik från republikaner på Capitol Hill och runt om i landet. "Det är uppenbart att vi står inför en konstitutionell kris", klagade den republikanska guvernören i Michigan.
Det har funnits republikanska kritiker av Trumps beslut att avfyra Comey. Men än så länge har de inte varit så energiska. Avgörande är att senatens majoritetsledare Mitch McConnell motsätter sig krav från demokraterna, och några i hans eget parti, att stödja uppmaningar om att utse en särskild rådgivare för att undersöka 2016 års val.
Politiskt är Donald Trump fortfarande stark, på grund av stödet från den republikanska ledningen på Capitol Hill och hans gräsrotssupportrar i det amerikanska hjärtlandet.
Nixon däremot var politiskt svag. Detta blev uppenbart bara några dagar senare när Vita huset angav att det skulle lämna över banden, som innehöll en inspelning av det ökända samtalet mellan presidenten och Haldeman, varav arton och en halv minut saknades.
Nixon tvingades också utse en ny särskild åklagare. Och så småningom, naturligtvis, fick påtryckningen för riksrätt ostoppbar fart, och han tvingades avgå som president.
1973 ropade demokraterna på åtal. Under 2017 har partiets kongressledning inte offentligt yttrat detta explosiva ord.
Det som kanske är likt mellan då och då är presidentens ohyfsade humör. Som framgår av hans Twitter tirades, Donald Trump piska ut offentligt mot sina kritiker, ungefär som Nixon gjorde privat under sina sista månader i ämbetet.
Politico rapporterar att Trump skrek på TV över den ryska utredningen, som återigen har ekon av Nixons verkställande herrgård utbrott.
Märkligt nog såg båda presidenterna också Florida som ett bulthål från trycket i Washington, Nixon väljer Key Biscayne, Trump regelbundet besöker Mar-A-Lago - även om en viktig skillnad är att Nixon medicinerade sig med alkohol, medan Trump är berömda teetotal.
Men lördagskvällen Massacre och tisdagskvällen 'Du är avskedad' är inte direkt jämförbara.
Sparkningen av Archibald Cox bidrog kraftigt till Nixons påtvingade avgång från Vita huset. Det betraktades allmänt som ett lagbrott.
Avlägsnandet av James Comey, i och av sig själv, utgör inte ett sådant existentiellt hot mot Trump administrationen.
New York Times krävde att presidenten omedelbart skulle lämna sitt ämbete och beskriva det som "den sista stora tjänst" som han kunde utföra för landet.