"Jag känner lederna för någon form av värme eller svullnad."
Veterinär Dr Sandra Corr sätter Daisy fåren genom en mycket praktisk fysisk undersökning.
"Jag letar efter tecken på crepitus eller hälta", säger hon, "Allt som kan tyda på uppkomsten av sjukdom eller artros."
Men Daisy är inte vilket får som helst. Hon är en klon. En av en flock på 13 klonade får lever för närvarande ut sina liv på en gård som ägs av University of Nottingham, och en av bara fyra (de andra är Debbie, Denise och Diane) klonade från samma vuxna tacka som Dolly får - den första klonade däggdjuret föddes 1996.
Detta, trots några generationers gång på fåråren, säger Kevin Sinclair, professor i utvecklingsbiologi vid Nottingham och huvudförfattare i studien, gör dem Dollys - och den ursprungliga tackans - identiska tvillingsystrar.
"Där det fanns en Dolly, med dessa fyra flickor, nu finns det fem", säger han.
Vi står i en halmfodrad penna i en lada på universitetets Sutton Bonington Campus och en-för-en alla 13 får placeras genom samma uppsättning av krävande, metodiska tester.
Så vitt jag vet är det en process som fåren verkar väl vana vid. Om de inte är riktigt entusiastiska, uthärdar de stoiskt de gemensamma manipulationerna med något som närmar sig världens trötta avgång.
Men om fåren tycks vara oberörda av all uppmärksamhet, kan det bero på att de är bland de mest övervakade och studerade djuren var som helst i världen.
Enligt professor Sinclair kan hela kloningsvetenskapens öde hänga på resultaten.
Han berättar för mig: "En av de stora frågorna som omgav skapandet av Dolly, och allt kloningsarbete som har pågått sedan dess, är: åldras dessa djur på ett normalt sätt och hur friska är de?"
Att underbygga denna fråga är en grundläggande fråga om kloningsprocessen. Eftersom det innebär att extrahera DNA från cellen av ett vuxet djur - en cell som är helt differentierad och har varit genom flera celldelningar - vissa "ålder-minne" kan överföras till nästa generation.
– Det skulle innebära att det klonade djuret på något sätt var mycket äldre än man kan förvänta sig, säger professor Sinclair.
"En nyfödd klon kan se ut som ett lamm, men när det gäller cellsenescence skulle det vara mycket äldre, och djuret skulle börja utveckla sjukdomar i samband med åldrande vid en mycket yngre ålder."
Den ursprungliga Dolly dog vid den relativt blygsamma åldern för ett får på sex och en halv. Tillsammans med flera andra medlemmar av hennes flock hade hon ådragit sig ett virus som fick skador att utvecklas i hennes lungor och hon var tvungen att avlivas.
Men vid det laget var Dolly redan led av artros som, även om det inte var ovanligt i ett får i hennes ålder, väckte oro över för tidigt åldrande. Beslutet fattades att gå tillbaka till den ursprungliga cellinjen och att producera fler kloner.
"Vi ville veta om Dollys förtidiga död bara var otur", erinrade Prof Sinclair, "eller om det var något som hade att göra med själva kloningsprocessen. Om sjukdomar som artrit som förknippas med ålderdom var vanligare hos klonade djur."
Att få svar på dessa frågor har inneburit att sätta dockor, och nio andra får klonas från olika cellinjer, genom ett uttömmande batteri av tester och bedömningar inklusive regelbundna gemensamma röntgenstrålar och en serie av helkropps fMRI skanningar.
Prof Sinclair sade: "Vi fokuserade på tre komorbiditeter: hjärt-kärlsjukdom, diabetes och artros - de tre komorbiditeter som är mest förknippade med åldrande. Var dessa djur någon skillnad från den bredare populationen av får med avseende på dessa speciella komorbiditeter."
Resultaten av studien, som kan få djupgående konsekvenser för kloningens framtid, kommer att publiceras nästa vecka. Men för närvarande tycks dockorna, som närmar sig sin nionde och tionde födelsedag, vara vid ohyfsad hälsa.
Följ Tom på Twitter.
Forskare studerar Dolly fårens "syskon" för att studera klonade djurs hälsa - och lösa ett pussel över om de åldras normalt.