Den centrala delen är en plan för att ta alla flyktingar och migranter som korsar havet till Grekland i smugglarbåtar och skicka tillbaka dem direkt till Turkiet.
Europeiska unionens tjänstemän säger att allt som man slutligen kommit överens om "kommer att vara förenligt med både europeisk och internationell rätt". Men privat medger somliga att det finns rättsliga hinder som måste övervinnas, även om bedömningen av deras advokater är "oavlåtligt lovande".
Så kan Europa göra massåterkomster för hela grupper av människor? FN:s tjänstemän har citerat Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och har hävdat att den uttryckligen förbjuder kollektiv utvisning av utlänningar. Och de säger att det enligt internationell rätt inte är olagligt för någon som flyr från förföljelse och konflikt att passera en gräns och be om asyl.
Omkring 90 procent av dem som anländer till de grekiska öarna säger att de flyr från konflikter, främst från Syrien, Irak eller Afghanistan. Enligt internationell rätt måste varje persons fall prövas individuellt, inte som grupp, eftersom de kan ha mycket goda skäl att söka skydd.
Den andra svårigheten, sade FN:s tjänstemän, är att även om återvändande kan vara lagligt, kan människor bara skickas tillbaka till ett land som är säkert, kan ta hand om dem, ge dem full tillgång till arbete, utbildning, hälso- och sjukvård och, viktigast av allt, ta ansvar för behandlingen av den enskildes asylansökan.
Anledningen till att många syrier lämnar Turkiet är att det inte kan tillhandahålla arbete, utbildning och sjukvård för dem alla. Ett system för att ansöka om asyl i Europa från Turkiet finns ännu inte.
Hittills har EU inte återfört människor till Turkiet. Det har inte sett Turkiet som vad som kallas ett "säkert tredje land". Turkiet är inte fullvärdig medlem av Genèvekonventionen. Den erbjuder inte syrierna asyl, bara en mindre form av internationellt skydd. Och andra grupper som irakier och afghaner har inte ens det alternativet i Turkiet. Så även om återvändande syrier kan ifrågasättas, kan återvändande icke-syrier vara ännu mer problematiskt.
Även om alla rättsliga frågor är lösta finns det fortfarande det praktiska problemet med hur Grekland skulle skicka tillbaka alla dem som gör gränsövergångarna. Desperata människor, män, kvinnor och barn måste avrundas, hållas kvar och sedan transporteras tillbaka över havet.
I utbyte mot massåterlämnandet erbjuder sig EU att ta emot ett stort antal asylsökande direkt från Turkiet. Så för varje syrier som skickas tillbaka till Turkiet kommer en redan i Turkiet att vidarebosättas i Europa. Men det kanske inte är lätt att finna EU-länder som är villiga att acceptera de nyanlända.
Förra året lovade EU-länderna att flytta tusentals flyktingar direkt från Grekland, Italien och Turkiet och ge dem nya hem i EU. Bara några hundra har faktiskt flyttats. Skulle länder kunna uppnå det som de hittills har misslyckats med att åstadkomma?
Ungern har klargjort att landet inte är berett att godta kvoter enligt denna nya plan. Andra länder i Central- och Östeuropa motsätter sig också detta. Så för att få detta att fungera måste en "koalition av de villiga" - länder som är beredda att välkomna syrierna - samlas. Tyskland och Nederländerna kanske måste vara ledare här, men de kommer också att behöva stöd från andra stater.
Bland Turkiets krav på att få till stånd ett avtal är viseringsfritt tillträde till EU för turkar, helst i slutet av juni, men det finns ett betydande politiskt motstånd. Det skulle göra det möjligt för mer än 70 miljoner turkar att resa (men inte arbeta) utan visum i Europas Schengenområdet.
Det har inte hänt tidigare eftersom vissa EU-länder har oroat sig för den politiska motreaktionen hemma från anti-invandrarpartier. Frankrike har framför allt motsatt sig detta. Indikeringen bakom stängda dörrar vid toppmötet var att president Francois Hollande kan vara villig att acceptera ett avtal om visum.
Men sedan har vi problemet att Turkiet inte officiellt erkänner den grekisk-cypriotiska regeringen i Nicosia (Cypern är medlem i EU). Det är en fråga som måste lösas, och det finns också ett betydande motstånd mot viseringsmedgivanden för Turkiet i Europaparlamentet, som också måste godkänna ändringen.
Även om alla dessa frågor är lösta säger källorna att EU-länderna förmodligen fortfarande kommer att insistera på att Turkiet uppfyller alla de tekniska villkor som krävs för viseringsfritt tillträde. Hindren, såsom Turkiet som inför mer sofistikerade biometriska pass, är betydande.
Detta är ytterligare ett av Turkiets krav. Det kan till stor del vara symboliskt, eftersom de flesta EU-länder anser att Turkiet är flera år från att bli medlem i EU, men att göra framsteg på detta område kommer att bli ännu svårare än när det gäller visum.
Motstånd från Cypern är en stor fråga här. Turkiet måste erkänna Cyperns regering innan några nya diskussioner inleds. Cypern har tydligt förklarat att det har en klar förståelse från andra EU-länder att "Turkiet inte kan använda sin roll i flyktingkrisen... för att begära utbyten med avseende på sin EU-anslutningskurs".
Andra länder som Italien och Belgien tvivlar på att göra eftergifter vid en tidpunkt då det finns allvarliga farhågor om Turkiets politiska riktning, om de minskande mediefriheterna och oron för en övergång till större auktoritärism i Turkiets politik.
Personligen säger EU:s källor att det kommer att bli "mycket svårt" att ens inleda eventuella nya anslutningsförhandlingar och att det är en av de viktigaste sakerna att klargöra om en överenskommelse ska göras nästa vecka.
Men för alla svårigheter finns det starka politiska skäl till att alla sidor vill ha ett avtal. EU som helhet vill återfå kontrollen över händelserna i denna flyktingkris. Det finns en verklig oro för att länderna har börjat göra det själva, samförståndet har brutit samman, och EU måste hitta en plan som vänder denna dynamik.
Det finns också en rädsla för att den brittiska folkomröstningen kan påverkas om flyktingkrisen förblir olöst. Angela Merkel behöver ett avtal eftersom hon har hamnat under stor politisk press hemma. Och krisen har orsakat en verklig spricka mellan Tysklands och Österrikes ledare som måste rättas till.
Andra EU-ledare vill visa sina väljare att de kan skydda EU:s gränser. Att stänga vissa gränsövergångar för att hantera flyktingkrisen har också haft ekonomiska kostnader.
Och ett avtal passar Turkiet också. Den hyser miljontals flyktingar och utsätts för allvarliga påtryckningar på grund av det sätt på vilket kriget i Syrien har förskjutits med Rysslands inblandning. Trots sina svårigheter gagnar både EU och Turkiet om de kan få ett strategiskt förhållande att fungera, och de behöver stöd från varandra för att hantera de kriser de står inför.
En anmärkning om terminologi: BBC använder termen migrant för att hänvisa till alla personer på resande fot som ännu inte har avslutat den rättsliga processen för att ansöka om asyl. Denna grupp omfattar människor som flyr krigshärjade länder som Syrien, som sannolikt kommer att beviljas flyktingstatus, liksom människor som söker jobb och bättre liv, som regeringar sannolikt kommer att härska över är ekonomiska invandrare.
EU:s ledare fakturerar sitt nya förslag om att hantera flykting- och migrantinflödet som en "game-changer", men systemet är ännu inte godkänt och det råder tvivel om huruvida det är praktiskt eller till och med lagligt.