När vi anlände i mörker var allt lugnt och tyst.
Vi hälsades artigt av män som bar på kopior av den amerikanska konstitutionen, som sa att de var obeväpnade.
De hade draperat den amerikanska flaggan över en skylt vid ingången till viltreservatet och erbjöd oss en kopp kaffe.
Vakterna berättade för oss att de beväpnade männen där inne inte tog emot besökare för närvarande, utan skulle gärna komma ut och träffa medierna ansikte mot ansikte på morgonen.
En av männen försökte ge mig en liten US Fish and Wildlife Service skylt från byggnaden "som en souvenir".
"Den är min", sa han, "Jag betalade för den", med en hänvisning till hans skatter.
En kort bit bort, nerför en sluttning i mörkret, satt Malheur National Wildlife Refuge själv, en samling av mer än ett dussin byggnader som tjänar som högkvarter för en fristad som upprättades av president Theodore Roosevelt 1908.
En plats som är populär bland fågelskådare som vill se en skymt av en större sandsländskran kan tyckas vara en osannolik symbol för förtryck, men männen här insisterar på att den federala regeringen har överlistat sin auktoritet och har ingen rätt till detta land.
Fristaden är egendom som ägs av de två män vars fängslande utlöste hela denna protest, Dwight Hammond och hans son Steven.
Deras advokat berättade för BBC att Hammonds, som redan suttit i fängelse för att sätta eldar som spred sig till allmän mark, hade rest till Kalifornien på söndagen för att överlämna sig efter att federala åklagare vunnit en vädjan som resulterade i längre fängelsestraff.
Offentligt har de distanserat sig från aktionen, som vidtagits av människor som inte är grannar eller lokalbefolkning.
Men vissa människor i samhället runt staden Burns säger medan de inte godkänner metoderna, de är i linje med känslorna.
Tillbaka vid fågelreservatet förändrades stämningen något när dagen grydde, fåglarna började sjunga och vintersolen kämpade för att genomborra de suddiga molnen.
Media stod nu vid grinden och männen där var mer ovilliga att prata.
"Vi måste hålla oss till berättelsen", sa han när han förklarade varför vi behövde vänta på deras ledare Ammon Bundy.
Nerför en liten kulle kunde vi nu se högkvarteret tydligt, de röda taken i skjulen stod ut mot snön.
Flera mörkklädda figurer rörde sig runt i komplexet.
På toppen av ett metall observationstorn två män övervakade omgivningen.
Det fanns inte mycket för dem att se förutom satellitlastbilar, kamerabesättningar och en ensam, oförklarlig drönare.
På flera kilometers håll fanns det inga spår av några poliser, även om ryktet i Burns, ungefär 30 minuter bort, är att hotellen är packade med FBI-agenter.
Kritiker av denna ockupation sätter press på de federala myndigheterna för att upprätthålla lagen och göra slut på den. De har anklagat ockupanterna för att vara inhemska terrorister med våld för att tvinga fram sin vilja.
De inblandade hävdar att de är patrioter och att de har lagen på sin sida. Den amerikanska författningen förbjuder den federala regeringen att äga detta land, säger de.
När Bundy dök upp för att tala med media vägrade han att tala om för mig hur många människor som var inne i fågelreservatet eller hur många som var beväpnade, men efter presskonferensen fick kamerabesättningarna en begränsad rundtur på platsen.
Flera barn kom också, även om milismännen sade att ungdomarna var besökare som inte bodde på platsen.
Vi fick veta att vi inte skulle visas något om "operativ säkerhet" eller något som skulle "sätta liv i fara" och, faktiskt, vi hölls borta från några vapen på platsen.
Ett antal amerikanska statliga fordon satt på parkeringen, täckta av snö.
Vi fick inte komma in i de flesta byggnaderna och såg inte mer än ett dussin män och en kvinna där inne.
Vi fördes in i en byggnad där en av demonstranterna sa att han hade sovit. Det verkade vara ett gym för de federala anställda som vanligtvis förvaltar denna mark.
Det fanns burkar med kyckling nudelsoppa, apelsiner, äpplen och annan mat.
Genom ett glasfönster kunde vi se en man och en kvinna laga mat i ett kök. Webbplatsen verkade vara i gott skick.
Alla män här var inte angelägna om att tala, men de som har uppmanat supportrar att ta till vapen och ansluta sig till dem för att hävda rättigheterna för ranchägare i den amerikanska väst, rättigheter som de säger har kränkts av en federal regering överträtt sin auktoritet.
De säger att de är beredda att stanna här i åratal för att säga det, och hittills finns det inga tecken alls på att de lämnar eller tvingas lämna detta land.
Men med avsaknaden av brottsbekämpning är detta inte en stand-off. Inte än i alla fall.
Den senaste sammandrabbningen mellan Washington och väst utspelar sig på en snöig ökenslätt i Oregon.