Dess räckvidd har också utvidgats över Sahelregionen söder om Saharaöknen och lockat medlemmar från Mauretanien, Marocko, Niger och Senegal samt inifrån Mali, där landet i allians med andra islamister bekämpar franska trupper på marken.
Under krisen i Mali har dess stridande dramatiskt ökat sin profil och gjort det möjligt för dem att främja sitt mål att sprida islamisk lag och jihad över hela Västafrika.
AQIM:s inflytande över andra nya islamistiska celler kommer från dess rikedom: det är en av regionens bäst beväpnade grupper tack vare de pengar den tjänar på att kidnappa västerlänningar och narkotikahandel och cigaretthandel över Sahara.
Det uppstod i början av 2007 efter en fruktad militant grupp, Salafistgruppen för predikande och strid (GSPC), anpassade sig till Osama bin Ladins internationella nätverk.
På 1990-talet tillät de militärstödda myndigheterna i Algeriet, mot en bakgrund av islamistiska politiska grupper som testade sin styrka över hela Nordafrika, först islamisterna att delta fullt ut i nationens politiska liv.
Men sedan, när Islamiska Frälsningsfronten var redo att sopa styrelsen i ett allmänt val 1992, de ogiltigförklarade hela processen och tog makten tillbaka.
Den politiska jäsningen ledde omedelbart till våld.
Beväpnade islamister satte upp attacker över Algeriet, säkerhetsstyrkorna kämpade tillbaka, och ibland var det svårt att säga vilken grupp som hade utfört vilken illvillighet.
Andra stater i regionen - Tunisien och Marocko, Mauretanien i väster och Libyen i öster - kämpade också mot islamister.
Men konflikten i Algeriet var särskilt brutal och dödade kanske 150 000 människor. Det nådde sin kulmen på 1990-talet, tills ett amnestierbjudande till islamister 1999 ledde till gradvisa förbättringar. Våldet föll och landets ekonomi återhämtade sig under 2000-talets första år.
Men de mest fruktade av de militanta organisationerna, den beväpnade islamiska gruppen eller GIA, förkastade den utlovade amnesti och fortsatte en våldsam kampanj för att upprätta en islamisk stat.
Vid det laget hade den splittrats, med den mest extrema falangen som kallade sig Salafistgruppen för predikande och strid - ett namn som ekade en islamistisk grupp i Marocko. Det arabiska ordet "Salafist" betyder fundamentalist, i betydelsen att gå tillbaka till islams ursprungliga texter.
I september 2006 sade GSPC att man hade gått samman med al-Qaida, och i januari 2007 meddelade man att man hade bytt namn till al-Qaida i Islamiska Maghreb för att återspegla sin nya lojalitet.
På den tiden hade det varit mycket debatt i underrättelsekretsar om betydelsen av flytten. En del tjänstemän avfärdade den som en desperat handling av en grupp på sina sista ben och försökte locka till sig nya rekryter genom att anpassa sig till Usama bin Ladin.
Andra, som såg det som en mycket mer oroande utveckling, visade sig vara korrekta, eftersom al-Qaida har lyckats övertala Nordafrikas islamistiska extremister att inta en mer global ståndpunkt. I själva verket sade chefen för den amerikanska Afrika Command att han trodde att 2012 AQIM, Nigerias Boko Haram och den somaliska islamistiska gruppen al-Shabab samordnade sina ansträngningar.
Tillkännagivandet om sammanslagningen gladde al-Qaidas dåvarande vice ledare Ayman al-Zawahiri, som då beskrev det som "en källa till förtret, frustration och sorg" för Algeriets myndigheter.
Kort därefter exploderade sju bomber i Algeriets östra Kabylia-region och dödade sex personer, och i april 2007 dödades minst 30 personer i bombattacker mot officiella byggnader i Alger. AQIM sa att den hade planterat bomberna.
Ytterligare attacker följde: på bussar som transporterar utländska oljearbetare, på amerikanska diplomater, på soldater och i september 2007, en självmordsbombattack i Batna, riktad mot president Abdelaziz Bouteflikas motorkad. Presidenten skadades inte, men 20 personer dödades.
Två dagar senare dödade en bilbomb mer än 30 personer vid en kustbevaknings barack i staden Dellys. I december dödade AQIM minst 37 personer i Alger, däribland 17 FN-personal.
Dödssiffran fortsatte att stiga 2008.
Back-to-back attacker den 19 och 20 augusti dödade dussintals människor. Den första var en självmordsbombning på en polisskola i Issers, öster om Alger, som dödade 48 personer. En dag senare slog ytterligare två bilbombningar till i snabb följd i Bouira, sydost om Alger. Den andra explosionen i Bouira dödade 12 algeriska anställda vid det kanadensiska ingenjörsföretaget SNC-Lavalin.
Angreppen fortsatte till 2009, när misstänkta al-Qaida militanter i februari dödade nio säkerhetsvakter som arbetade för den statliga gas- och eldistributören Sonelgaz vid ett läger nära Jijel, öster om Alger.
Algeriets islamister representerar den största nationella grupperingen i al-Qaida, enligt Jill Carrolls briefing paper 2007 Hur lyckades al-Qaida Emerge i Nordafrika?
Abdelaziz Belkhadem, Algeriets premiärminister 2007, varnade för att bombplan ville ta det nordafrikanska landet tillbaka till "åren av svårigheter". Men andra händelser i Maghreb-gruppen pekade på gruppens regionala ambitioner.
I januari samma år sköts 12 människor ihjäl av säkerhetsstyrkorna i Tunisien nära den lilla staden Solimane, söder om huvudstaden, Tunis.
Myndigheterna beskrev inledningsvis sina motståndare som brottslingar, men medgav senare att männen var islamistiska militanter med kopplingar till GSPC.
Samtidigt pressade Marockos säkerhetsstyrkor ner flera militanta celler - arresterande, försök och fängslande av sina ledare - efter fyra incidenter som skyllde på al-Qaida-inspirerade grupper 2007.
Säkerhetsstyrkorna sägs vara på jakt efter militanter som tros korsa Marocko från Algeriet.
Och naturligtvis var tågbomberna i Madrid, som dödade nästan 200 människor 2004, ett marockanskt gängs arbete.
I december 2008 förde AQIM bort FN:s särskilda sändebud Robert Fowler och hans assistent Louis Guay, nära Nigers huvudstad, Niamey. De släpptes i april 2009.
Gruppen beslagtog också fyra europeiska turister som försvann i januari 2009 längs gränsen mellan Mali och Niger. Två frigavs i april.
Gruppen hotade att döda ett av de återstående paren - en briton - om inte en radikal islamsk präst som dömts för terrorism i Jordanien, Abu Qatada, släpptes från fängelset i Storbritannien.
Och i juni 2009 sade den brittiska regeringen att den trodde att AQIM:s påståenden på en islamistisk webbplats att dödshotet hade genomförts mot den brittiska fången, Edwin Dyer.
I juli 2010 sade AQIM att den hade dödat fransk gisslan Michel Germaneau - kidnappad i norra Niger tre månader tidigare och överförd till Mali - som hämnd för mordet på sju kamrater i en misslyckad räddningsräd.
I november 2011 dödades en tysk och tre andra utlänningar kidnappades av AQIM i den antika turiststaden Timbuktu i norra Mali.
Gruppen anses ha mellan 600 och 800 soldater spridda över Algeriet och Europa - och enligt den oberoende tankesmedjan rådet för utrikes förbindelser, de flesta av dess större befälhavare utbildade i Afghanistan.
Sedan 2004 anses ledaren för militanterna vara Abou Mossab Abdelwadoud, en före detta universitetsstuderande och ökänd bombmakare.
2005 dömdes biträdande GSPC-ledaren Amari Saifi till livstids fängelse av Algers domstol för kidnappning av 32 europeiska turister 2003.
Den tidigare fallskärmsjägaren tillfångatogs av tchadiska rebeller under mystiska omständigheter och fördes vidare till Libyen innan han ställdes inför rätta i Algeriet.
En annan ledande medlem var Mokhtar Belmokhtar, känd som "The One-Eyed", en före detta soldat och ökänd cigarettsmugglare i mitten av 2013 års gisslandrama i Algeriet. Han lämnade AQIM i slutet av 2012 efter att ha gått ut med några ledare och har varit inblandad i operationer i Mali.
Han organiserade importen av vapen till det underjordiska nätverket från Niger och Mali. Han är efterlyst i Algeriet på grund av terrorism.
Al-Qaida i det islamiska Maghreblandet (AQIM), för att ge sitt fullständiga namn på engelska, har sina rötter i det bittra algeriska inbördeskriget i början av 1990-talet, men har sedan dess utvecklats för att ta på sig en mer internationell islamistisk agenda.