Lokalbefolkningen rusar omkring i sina affärer, affärerna är fulla och massor av turister samlas här för att titta på Glockenspiel, den chiming carillon, med dess dansande figurer och lilla kvittrande gyllene fågel.
Men en blick under Marienseule, en kolumn toppad med en staty av Jungfru Maria, säger er att allt inte är bra här.
Blommor och ljus har lagts vid foten av monumentet till minne av dem som dog under skottlossningen på fredag i ett köpcentrum i nordvästra delen av staden.
Deras mördare var en 18-årig tysk-iransk, David Ali Sonboly, som var besatt av vapen.
"Till offren för den 23 juli" lyder ett meddelande. "Kärlek är starkare än hat", säger en annan.
De senaste dagarnas våldsamma attacker har skakat om folk här.
Vad händer i Tyskland?
Vad driver individer att begå massmord?
"Jag försöker att inte låta det påverka mig för mycket i mitt dagliga liv," Xenia, en elev, berättade för mig. "Men när det ena efter det andra händer så här kan man inte låta bli att tro att världen är helt galen."
"Tycker du att regeringen gör tillräckligt i den här situationen?" Jag frågade henne. "Har de släppt in för många flyktingar och invandrare?"
"Jag känner mig i allmänhet trygg i Tyskland", sade hon. "Attacks har förhindrats i Düsseldorf och Bonn, och man kan inte göra mycket mot ensamma vargar.
"Och vi kan inte bara skylla allt på flyktingarna. Det gör det alldeles för enkelt. Det kommer alltid att finnas problem, men i allmänhet riskerar flyktingarna livet för att komma hit."
På andra sidan torget skakade Alois Frank på huvudet.
"Jag tror att det kommer att bli fler attacker som detta om regeringen inte vidtar åtgärder," sade han till mig. "De gör alldeles för lite.
"De måste mycket noga kontrollera vilka dessa invandrare är, om de är verkliga asylsökande eller inte."
"Vad tycker du om förbundskansler Angela Merkel?" Jag frågade honom.
"Jag brukade alltid gilla henne väldigt mycket", sa han. – Men eftersom hon har tagit emot så många invandrare är jag starkt emot henne.
"Jag har alltid röstat för CDU [Mrs Merkels parti]," sade han, "men nu tänker jag om."
Han tittade runt på ett par som gick med sin lilla flicka.
"Jag är inte orolig för mig själv eftersom jag är 83 år gammal och om något händer mig, min Gud, vem bryr sig! Men jag bryr mig om min familj."
Lothar Plomitcer, 48 år, gick med på det. "Vår regering verkar kontrolleras av EU och Bryssel. Vad är det för experiment när en miljon människor flyr hit? Jag vet att de har goda skäl att lämna Syrien och Irak, men det är okontrollerat. Människor behöver gränser."
Andra i denna kosmopolitiska stad är oroliga av andra skäl.
Kadidja gick genom en shoppinggata med sin vän Nadia och berättade att attackerna gjorde henne orolig för hennes säkerhet.
"Som en muslimsk kvinna med mörk hud som bär en huvudduk, jag finner den nuvarande atmosfären ganska laddad," sade hon.
"Jag märker att många människor tittar på mig och är lite rädda för mig. Stämningen är ganska spänd.
"Jag växte upp här, jag ser mig själv som en tysk, men folk accepterar mig fortfarande inte helt. Det finns fortfarande så många fördomar mot muslimer. Jag hoppas att det kommer att förändras en dag."
Eftermiddagens förtryckande hetta gav vika för ett våldsamt åskväder, och jag tog skydd i dörröppningen till en butik, tillsammans med en medelålders kvinna med brunt hår.
"Detta är märkliga tider för Bayern", berättade hon för mig. "Inte ens vädret gillar det."
"Är du orolig?" Jag frågade henne.
"Jag var orolig på fredag under skottlossningen", sade hon. "Och jag var lite försiktig på tunnelbanan idag. Men vad kan du göra? Du kan inte låta det stoppa dig."
Vid första anblicken verkar allt normalt i Marienplatz, Münchens centrala torg, som domineras av den stora nygotiska stadshuset.