Mediauppspelning stöds inte på den här enheten
Det började när han lämnade efter sig en glamorös Manhattan livsstil för Sierra Leones underverk och ödemarker för fem år sedan. Det kommer att sluta när han går genom ytterdörren till familjen hem i Lisburn, Belfast till jul, efter att ha levt genom en otrolig tid i modern historia.
Mycket få 29-åringar har lyckats med ett nationellt fotbollslag. Ingen har gjort det medan det landet sätts på knä av Ebola. "Jag är väldigt ledsen, väldigt känslosam", sa han.
"Att ta farväl av Sierra Leone var mycket känslomässigt, mycket svårt. Jag håller inte mitt avstånd från saker; jag investerar känslomässigt. Landet har blivit en del av mig."
McKinstry utsågs till teknisk chef för Craig Bellamy-akademin i Sierra Leone vid 24 års ålder.
Vid 27 års ålder var han chef för landslaget. Inom 18 månader var hans trupp i topp 50 i världen ranking för första gången. "Jag har gjort en karriär att bevisa tvivlare fel", sade han.
För två månader sen fick han sparken via e-post, när Ebolautbrottet tog fart.
"Vi trodde att vi hade kemin, sammanhållningen och andan att uppnå något. Ebolautbrottet förändrade allt. Omständigheterna innebar att det till slut var ett omöjligt jobb."
McKinstry steg av ett plan fyra timmar innan vi träffades på ett hotell i London. Han hade inte sovit på den bästa delen av två dagar.
Resan till Freetown Airport måste göras med båt för att undvika några av de områden som drabbades värst av Ebola. Ett tidigt flyg innebar att korsa natten innan.
En natt på en flygplats, ett plan till Marocko, ett annat till London följt av en läkarkontroll av tulltjänstemän är ingen vanlig förberedelse för en intervju. Men för en man som har tillbringat mycket av de senaste sex månaderna i lockdown, att vara bland rörelse igen är en välkommen förändring.
Hans tid i Sierra Leone har nu tagit slut. Minnet av det kommer dock att leva vidare.
"Under den senaste månaden eller så när jag gick in i Freetown för förnödenheter, började jag se mer av Ebola svarsteam, med den fulla gula bio-hazard kostymer," sade han. "Du kanske ser en ambulans köra förbi och även föraren skulle vara i full bio-hazard utrustning.
"När du ser att det verkligen tar det hem till dig hur allvarlig situationen är."
McKinstry erbjöds en väg ut, en säker resa hem i juli, men vägrade det. Många av spelarna i akademin var från drabbade områden, han kände att han hade en plikt att inte gå iväg och skicka de unga fotbollsspelare i fara.
Istället satte han akademin i karantän bakom porten och väggarna i lägret. "När utbrottet började en hel del människor sprang för skydd", sade han.
"Men Ebola är en kontaktsjukdom, om du tar bort kontakten tar du bort risken. Så det är vad vi gjorde. Vi flyttade alla som var utanför området, bakom väggarna. Vi hade elgeneratorer, borrhål för färskvatten, sovsalar, klassrum och en fotbollsplan."
I Nordirland blev hans familj alltmer oroad över situationen. Ville de ha hem honom? "De ville ha information. De ville veta vad som pågick, att jag var säker, att pojkarna på akademin var säkra, sade han.
Det är inte sensationellt att föreslå att ebolaviruset kostar McKinstry hans jobb som huvudtränare. Men innan han förklarade hur det slutade, tog han upp frågan om hur allt började.
"När det gäller fotboll, förtroende har inte varit något jag har saknat," McKinstry sade med ett leende. "Det finns ett talesätt i Newcastle - 'hy barns får nu'- om du inte frågar du inte får.
"Det var min inställning till Sierra Leone-jobbet. Jag vet att jag var 27, men om de sa nej är inget förlorat. Om de sa ja skulle det bli början på ett spännande nytt kapitel."
McKinstry hade sett varje Sierra Leone hemmamatch personligen, varje bortamatch på TV, han hade sett dem träna, studerat sina spelare. "Jag trodde att jag var den bästa mannen för jobbet", tillade han. "Jag kom in i rummet med beslutsfattarna och jag gick igenom Sierra Leones senaste två matcher med en fin tand kam och Tunisiens sista två, som skulle vara våra nästa motståndare.
"Jag beskrev hur jag skulle slå Tunisien, hur jag såg på framtiden. Varje medlem i panelen försvann med en dossier, som jag sa att de kunde behålla och använda även om de inte valde mig.
"Två dagar senare erbjöd de mig jobbet."
McKinstry gjorde en imponerande start och förlorade bara en av sina första sex matcher och ledde Sierra Leone till de 50 bästa världsrankingarna i Fifa, över Nordirland, Republiken Kamerun och Senegal. Sedan hände ebolautbrottet och fotbollen blev en sidofråga.
"Vi tittade på vad lite vi kunde göra som idrottshjältar, kunde vi sätta leenden på ansiktet av nationen?" McKinstry sa. "Fotboll är en andra religion i Sierra Leone.
"Så när landslaget vinner, det nationella psyket är bojar, alla går en tum eller två längre. Vi åtog oss att fortsätta att vinna för att försöka kvalificera oss för Afrika Cup of Nations så att människor i landet skulle må lite bättre. Tyvärr var det inte så det gick till."
Afrikanska fotbollsförbundet slog fast att Sierra Leone inte kunde spela spel hemma. En utmanande uppgift höll på att bli en nästan omöjlig uppgift. "I fotboll tenderar hemmalaget att vinna 50% av tiden. I Afrika, hemmalaget vinner 65 eller 70% av tiden," McKinstry förklarade.
Det var inte den enda komplikationen. "I min sista match, mot DR Kongo, hade vi 17.000 fans som bara sjöng 'Ebola, Ebola, Ebola' på oss. Det var upprörande för våra spelare. Atmosfären var svår. Det gjorde spelarna arga att folk hånade situationen i sitt hemland, "sade han.
Sierra Leone spelare fann motståndare ovilliga att skaka hand, hotell ovilliga att checka in dem och regeringar osäkra på att bevilja dem inträde. "Folk fruktar saker de inte vet", sade han. "Hotel arrangemang övervakades vart vi än gick, det fanns dagliga läkarkontroller för mina spelare och, även om det inte är alltför svårt, kan det påverka spelarnas mentala tillstånd."
Sierra Leones första gruppmatch som de försökte kvalificera sig för Afrikanska Cup of Nations var borta till Elfenbenskusten i början av september.
Med en vecka kvar, McKinstry var fortfarande osäker på om han och hans spelare skulle tillåtas in i landet. Förvirringen innebar att vissa spelare var tvungna att köpa sina egna flygbiljetter. Andra kom kvällen före matchen.
Sierra Leone ledde i en timme, bara för att förlora 2-1. Kraven i deras schema betydde att truppen lämnade klockan 23 den natten för att flyga till DR Kongo för en "hem" kval som skulle spelas i truppens stadion. Det spelet slutade också i ett 2-0 nederlag och var fördärvad av ramsor av 'Ebola, Ebola.'
McKinstry såg inte slutet komma. Han sade: " Jag hade varit i FA - byggnaden den dagen, och inte en enda gång nämndes någonting. Jag körde hem, över ett bergspass, när min telefon surrade med ett mejl från en av männen jag hade pratat med, inte två timmar tidigare. Det stod att de hade sagt upp mitt kontrakt. Jag blev besviken. Jag hade stått på deras kontor några timmar tidigare.
"Men jag tror på ett visst sätt att göra saker. Så jag snurrade bilen runt, gick direkt tillbaka till FA, inte för att gräla med dem utan bara för att gå i skakhänder och säga "bästa lycka för framtiden och det har varit ett nöje för de senaste 18 månaderna."
McKinstry har en glupsk aptit på fotboll och för att lära, han lever och andas det och hans känsla för äventyr innebär att förutsäga hans nästa drag är inte lätt.
Under det nya året har han en serie möten i Asien. Detta är inte en man som gör saker enligt boken. Efter att ha varit tränare från 15 års ålder, McKinstry har redan miles på klockan.
Boyhood Newcastle United-fan drömmer fortfarande om att ta befälet på St James' Park eller leda sitt hemland Nordirland ut. "Inget skulle göra mig stoltare, mitt hjärta skulle slå ut ur mitt bröst för båda dessa möjligheter i ett skede i min karriär."
Se hela intervjun med Johnny McKinstry - Football Focus, BBC One lördagen den 20 december kl. 12:10 GMT.
Johnny McKinstry är på sista etappen av en anmärkningsvärd resa.