Eftersom Irak släpar sig djupare in i kaos och upplösning hotar kurdiska ledare i den redan självstyrande norden att bryta sig loss och förklara sig fullständigt oberoende.
Och militanterna i den självutnämnda islamiska staten (IS), som lamslog gränsen mellan Irak och Syrien i juni 2014, förklarade sin avsikt att utplåna alla regionens gränser och lägga Sykes-Picot till vila för evigt.
Oavsett IS öde är framtiden som enhetliga stater i både Syrien och Irak - centrala för Sykes-Picot-projektet - uppe i luften.
Faktum är att praktiskt taget ingen av Mellanösterns nuvarande gränser har avgränsats i det dokument som slöts den 16 maj 1916 av brittiska och franska diplomater Mark Sykes och Francois Georges-Picot.
Den Irak-Syrien gränsen post histrioniskt raderas av IS var förmodligen flera hundra kilometer från den berömda "linjen i sanden" dras av Sykes och Picot, som sprang nästan direkt från den persiska gränsen i nordöst, ner mellan Mosul och Kirkuk och över öknen mot Medelhavet, slingrar sig norrut för att slinga runt toppen av Palestina.
Regionens nuvarande gränser uppstod ur en lång och komplex process av fördrag, konferenser, uppgörelser och konflikter som följde på upplösningen av det ottomanska riket och slutet av första världskriget.
Men Sykes-Picots anda, som dominerades av de två största konkurrerande kolonialmakternas intressen och hänsynslösa ambitioner, segrade under den processen och under de kommande årtiondena till Suez-krisen 1956 och även därefter.
Eftersom Sykes-Picot invigde denna era, och gav en bild av begreppet hemliga koloniala snidningar, har Sykes-Picot blivit märket för hela den tid då yttre makter påtvingade sin vilja, drog gränser och installerade klientlokala ledarskap, spelade split-and-styre med "infödingarna", och tiggar-min-granne med sina koloniala rivaler.
Den ordning som ärvts av den dåtida Mellanöstern ser en mängd olika stater vars gränser i allmänhet drogs med ringa hänsyn till etniska, stammässiga, religiösa eller språkliga hänsyn.
Ofta finns det ett lapptäcke av minoriteter, och det finns en naturlig tendens för sådana länder att falla isär om de inte hålls samman av en stark mans eller en mäktig centralregerings järngrepp.
Ironin är att de två mäktigaste styrkorna som uttryckligen angriper Sykes-Picot-arvet står i strupen på varandra: IS:s militanter och kurderna i norra Irak och Syrien.
I båda länderna har kurderna bevisat den västliga koalitionens mest effektiva allierade i kampen mot IS, även om båda sidor delar en beslutsamhet att rita om kartan.
"Det är inte bara jag som säger det, faktum är att Sykes-Picot har misslyckats, det är över", sade presidenten för Iraks autonoma Kurdistan Region, Massoud Barzani, i en BBC-intervju.
"Det måste finnas en ny formel för regionen. Jag är mycket optimistisk om att kurderna inom denna nya formel kommer att uppnå sina historiska krav och rätt [till självständighet]".
"Vi har gått igenom bittra erfarenheter sedan bildandet av den irakiska staten efter första världskriget. Vi försökte bevara Iraks enhet, men vi är inte ansvariga för dess splittring - det är de andra som gjorde slut.
"Vi vill inte vara en del av det kaos och de problem som omger Irak från alla håll."
President Barzani sade att strävan efter självständighet var mycket allvarlig, och att förberedelserna var på väg framåt "full ånga".
Han sade att det första steget borde vara "allvarliga förhandlingar" med den centrala regeringen i Bagdad för att nå en överenskommelse och en lösning, mot vad kurdiska ledare optimistiskt kallar en "förlambar separation".
Han sade att om detta inte gav resultat skulle kurderna ensidigt gå vidare med en folkomröstning om oberoende.
"Det är ett nödvändigt steg, eftersom alla tidigare försök och experiment misslyckades. Om de nuvarande förhållandena inte är till hjälp för självständigheten, finns det inga omständigheter som gynnar att inte kräva denna rättighet."
Iraks kurder är inlandade och omgivna av grannar - Syrien, Turkiet, Iran och själva Irak - som traditionellt har kuvat kurdiska strävanden.
Under hot från IS är de mer beroende än någonsin av västmakter som också ger dem starka råd om att hålla sig till Irak.
Men vare sig de irakiska kurderna uppnår fullständig formell självständighet inom en snar framtid har de redan etablerat en enhet med gränser, en flagga, internationella flygplatser, ett parlament och en regering och dess egna säkerhetsstyrkor - allt utom ett pass och en egen valuta.
I den utsträckningen har de redan ritat om kartan. Och grannen i norra Syrien, deras kurder gör i huvudsak samma sak, kontrollerar och kör stora landområden längs den turkiska gränsen under titeln "självförvaltning".
När det gäller informationssamhället har dess territoriella vinster redan nått sin kulmen. Men kaoset i både Irak och Syrien som gjorde det möjligt att slå rot har ännu inte slagit rot - alienationen av Iraks sunniiska arabiska minoritet (och kurderna) och Syriens splittring i ett ondskefullt sekteristiskt inbördeskrig.
Den outtalade kampen handlar om huruvida formler kan hittas för att olika samhällen ska kunna leva tillsammans inom de gränser som testamenteras av 1900-talets historia, eller om nya gränser måste dras för att rymma dessa folk - hur detta begrepp än definieras.
"Sykes-Picot är klar, det är säkert, men allt är nu uppe i luften, och det kommer att dröja länge innan det blir klart vad resultatet kommer att bli", sade veteranen libanesiska Druze ledare Walid Jumblatt.
Sykes-Picot-avtalet stred direkt mot de löften om frihet som britterna gav araberna i utbyte mot deras stöd mot de kollapsande ottomanerna.
Det kolliderade också med visionen från USA:s president Woodrow Wilson, som predikade självbestämmande för de folk som underkuvades av det ottomanska imperiet.
Hans utrikespolitiska rådgivare Edward House informerades senare om avtalet av den brittiske utrikesministern Arthur Balfour, som 18 månader senare skulle sätta sitt namn på en förklaring som skulle få en ännu mer ödesdiger inverkan på regionen.
House skrev: " Allt är dåligt, och jag sade det till Balfour. De gör det till en grogrund för framtida krig."
Att nå sitt hundraårsjubileum mitt i en allmän kör av förtal runt om i regionen, arvet från det hemliga Sykes-Picot-avtalet från 1916 har aldrig sett mer under angrepp.