Att växa upp i diamantrika östra Sierra Leone var naturligt.
Jobben var, och är fortfarande, få och långt mellan, så ädelstenarna var en magnet. De övertalade många att hoppa av skolan, men jag arbetade mest som gruvarbetare under skolloven och ibland på helgerna.
Konodistriktet var tätt befolkat eftersom de gnistrande stenarna kunde hittas praktiskt taget överallt, ibland genom ren tur.
Mina föräldrar förenade sig med tusentals människor från hela landet, liksom Gambia, Mali, Senegal och till och med Libanon, för att bege sig till Kono i hopp om att få en snabb förmögenhet.
Blekta handflator
Jag växte upp där och mitt arbete som gruvarbetare var svårt. Jag grävde flodbäddarna efter grus och tog fram den ofta leriga jorden som letade efter diamanter.
Hackorna och skyfflarna blåste sönder mina handflator, och sikten hårdnade eller till och med dödade mina fingrar och bröt ofta mina naglar.
Och eftersom jag också var tvungen att lyfta säckar fulla av torrt rött tropiskt grus, var mitt huvud och hals nästan alltid i smärta.
Diamantavlagringar var ibland så nära ytan i delar av Kono att det var vanligt att människor plockade upp små ädelstenar som hade lossats av ett kraftigt störtregn.
Jag hittade en liten sten en eller två gånger i min födelseort, Bumpeh. Jag visste inte deras verkliga värde, men jag fick tillräckligt med pengar för att klara mig i ungefär en vecka.
1. Vad är det för fel på dig? Cullinan Diamond, som hittades i Sydafrika 1905, vägde 3.107 karat
2 ) och 2......................................................................................................... Lesedi La Rona, som hittades i Botswana 2015, vägde 1111 karat
3. Vad är det som händer? Excelsior Diamond, som hittades i Sydafrika år 1893, vägde 995 karat
Fyra. Stjärnan i Sierra Leone, som hittades i Sierra Leone 1972, vägde 969 karat
För att uppnå detta mål har kommissionen beslutat att inleda ett förfarande enligt artikel 108.2 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (nedan kallat EUF-fördraget). Ojämförbar diamant, som hittades i DR Kongo 1984, vägde 890 karat
Källa: Mathew Nyaungwa, Rough och Polerad
Efter att ha gjort mina examensprov tog jag mig till fullskalig gruvdrift för att hjälpa till att betala för mina universitetsstudier.
Förutom gruvbrytningen i Kono åkte jag också till Tongo Fields i granndistriktet Kenema. Där upptäckte jag att en hantverksarbetares liv liknade en indragen arbetares.
Diamantgrävarna hade i allmänhet två lager av sponsring, och det gör de fortfarande. Gruppen av Geng, eller Gang, är vad grävarna kallas.
På ett språk som går tillbaka till slaveriets dagar har varje grupp en Mästare som ser över dem. Han ansvarar också för att tillhandahålla mat, logi och medicin.
Men när jag var där var förhållandena sådana att endast en fyrkantig måltid om dagen var garanterad - och fråga inte hur såsen smakade.
Vi sov ofta på golvet i ett rum eller veranda, med vägglöss och mygg som bet oss i tur och ordning. När det gäller hälso- och sjukvården, Panadol var allt vi skulle få om vi blev sjuka.
Sedan var det Supportern - den person som skulle ge pengarna till Mästaren.
Vi lärde sällan känna honom personligen. Han tenderade att vara en stor affärsman eller diamanthandlare, och han gav oss verktyg och månatliga bidrag.
Liksom jag visste de flesta grävlingar inte - och vet fortfarande inte - det verkliga värdet av sina diamanter. Så, det var lätt för Mästaren och supportern att konnuera och lura oss om priset.
Det finns en grupp som kallas Gado Geng. De föredrar att sponsra sig själva och sälja sina diamanter på egen hand.
Men mitt team med tre medlemmar hade en mästare. Vi arbetade på en licensierad tomt.
Men en dag gick vi för att göra illegal gruvdrift på en övergiven plats som tillhörde det då statsägda National Diamond Mining Company.
Två av oss var på sikten, den tredje skyfflade grushögen. Jag var upptagen med att skaka sikten under vattnet för att tvätta bort leran från stenarna.
Sedan såg jag ett gnistrande föremål mitt i sikten.
Jag var inte säker på om det var en diamant eller korund, en gnistrande sten som har föga värde. Jag tog upp sikten, för att vara säker.
Jag gick direkt till platsen för att försöka separera den från resten av stenarna och sanden.
Mitt hjärta slog. Jag muttrade entusiastiskt för mina kollegor: "Nadiamant", en fras från Krio för "Det är en diamant".
Jag såg till att jag inte sa det högt av rädsla för att någon på avstånd skulle höra mig.
Min kollega, Yarpo, tappade hinken och spade för att verifiera mitt fynd. Han höll med om att det var en diamant.
Vi kastade bort verktygen och rusade in i det höga träskiga gräset. Vi flydde då innan någon kunde fånga oss.
Självklart höll vi vår mästare i mörkret och sålde diamanten till en lokal återförsäljare för 100 000 leone. Jag är inte säker på hur många amerikanska dollar som var värda 1991, men det var mycket pengar.
Jag var yngst, men de andra två grävarna behandlade mig rättvist.  Vi delade på pengarna, och de gav mig 34 000 leone, lite mer än min andel.
Till skillnad från många andra diamantgrävare slösade jag inte bort något av det på att köpa färgglada sneakers, jeans, skjortor eller kassettspelare.
Jag hade en klar uppfattning om vad jag skulle göra med det - betala min första års universitetsavgift på omkring 24 000 leone.
Drömmen uppfylldes
Medan jag fortfarande väntade på mina betyg i skolan, gav jag pengar till min faster för att lägga till pengar till hennes kapital och göra en del affärer.
Jag gick tillbaka för att koncentrera mig på gruvdrift, men det visade sig vara sista gången som förmögenheten skulle le mot mig som grävare.
Jag har alltid velat bli journalist, eftersom jag föddes med BBC World Service i vårt hem.
Min pappa, som aldrig gick i skolan, var beroende av det. Och det fanns gamla tidningar och tidskrifter under hans madrass och staplade upp någon annanstans i hans lilla sovrum.
Sierra Leones Fourah Bay College erbjöd emellertid inte journalistik vid den tiden. Så min instinkt sa till mig att studera engelska och franska för en internationell fördel.
Jag gick ut en kandidatexamen och fortsatte som journalist.
Liksom jag, mina barn har vuxit upp med BBC World Service, förutom att min röst är bland de röster som de hör.
I tonåren arbetade jag som hantverksarbetare, midja djupt i vattnet, och jag såg gruset för att hitta en diamant.