Hon har förblödt sig själv, när hon skadades i en IRA-attack mot Ulster Polytechnic 1977.
Baroness O'Loan, en före detta polisombudsman, hävdar att det bara är genom att konfrontera det förflutna som människor i Nordirland kommer att dra sig undan från det.
"Om du inte tar itu med det förflutna," sa hon till mig på The World This Weekend, "då traumat, handikappet, smärtan, allt fortsätter; och som det fortsätter i samhället det lämnar en känsla av orättvisa.
"Och om du lämnar en känsla av orättvisa, lämnar du en lucka i vilken paramilitarism av antingen slag, lojalist eller republikan, kan röra sig."
Bara förra helgen hölls 140 parader. Det är marschsäsongens höjdpunkt, när både unionister och nationalister firar sitt arv.
Historiska händelser tornar upp sig, men åtminstone en marsch firade en mer aktuell kontrovers: internering, eller internering utan rättegång, som existerade under några år på 1970-talet.
Antalet strategiskt parkerade polisbilar illustrerade polisens farhågor för att situationen skulle kunna börja.
Kostnaden kan vara betydande. En enda tvist, i North Belfast, har kostat 23 miljoner pund hittills.
Mellan början av april 2014 och slutet av mars i år dog tre personer på grund av den försämrade säkerhetssituationen.
Det var 94 skottlossningar av paramilitärer (48 lojala, 46 republikanska) och 26 bombattacker; 58 skjutvapen hittades såväl som 23 kg sprängämnen och nästan 5.000 ammunitionsrundor.
"Vi kan inte riktigt påstå att vi har fred", säger baronessan O'Loan.
Polischefen vid Nordirlands polistjänst, George Hamilton, säger att underlåtenheten att ta itu med sekterismens orsaker lämnar hans officerare att plocka upp bitarna.
– Det känns som om ett bredare samhälle ställer allt ansvar, felaktigt, vid polisens dörr, berättade han för ett offentligt möte förra veckan. "Jag vet att vi har en kritisk roll att spela, men den rättsliga ramen och budgetanslaget kommer från en annan arena, som kallas politik."
Det kan bli mindre ansträngande i polisbudgeten om 150 miljoner pund för åtgärder för att ta itu med det förflutna, som utlovades av den brittiska regeringen hade levererats.
Stormont House-avtalet, som undertecknades av de politiska partierna i Nordirland i slutet av förra året, sade att regeringen skulle tillhandahålla pengarna endast om lokala politiker kom överens om välfärdsreformer.
Baronessan O'Loan svider: " Det är omoraliskt att de lyckades binda samman välfärdsreformen med att ta itu med det förflutna. De är två separata frågor och de bör förhandlas fram och behandlas separat."
För närvarande finns därför mekanismerna för att ta itu med Nordirlands blodiga förflutna endast på papper.
Susan Mackay, som har skrivit mycket om Nordirlands politik, säger att sommarmarschsäsongen tyder på att fred ännu inte har planterat djupa rötter.
"Vad vi ser spela ut på gatorna är symptomatiskt för denna avsaknad av överenskommelse; det är ett sätt att säga att vi inte håller med om Långfredagsavtalet, vi håller inte med institutionerna på Stormont."
Pengar löser inte problem, men i Nordirlands fall verkar avsaknaden av dem göra dem så mycket svårare att lösa.
Baronessan Nuala O'Loan kan inte avfärdas som en "blödande hjärtliberal" när hon attackerar det politiska etablissemanget i Stormont och Westminster för att ha äventyrat fredsprocessen i Nordirland.