Namnet uttrycks med tillgivenhet av vissa, med fientlighet av andra, men det kallar upp historia för alla.
Historien om hans liv är i hög grad historien om vår tid: revolutionära rörelser, det kalla kriget, öst mot väst, nord mot syd, kommunism mot kapitalism - förutom att större delen av världen har passerat honom.
Fidel Castro har förblivit densamma, en symbol för revolutionen, en kommunist som har överlevt kommunismens fall.
Innan operationen tog honom ur allmänhetens synvinkel i juli 2006 inspirerade han sina anhängare med slagord och fem timmars tal.
Fidels åsikter fortsatte att offentliggöras, men i form av redaktionella och tillfälliga TV - framträdanden.
Fidel upprätthöll sitt styre med järngrepp och skickade motståndare i fängelse i åratal.
Under hela sitt ledarskap protesterade han mot USA, dess ekonomiska embargo och handelsembargo och mot ondskan på de fria marknaderna.
Fidel har fått beröm för att ha stått upp för de förtryckta i Latinamerika, för att ha motsatt sig Yankee-imperialismen, för att ha gjort Kuba till ett mer jämlikt samhälle än många, för att ha utvecklat Kubas hälsovård och skickat läkare utomlands för att hjälpa andra.
Och det var inte bara läkare han skickade utomlands. Han skickade trupper till Angola och Etiopien till stöd för medrevolutionärer. Hans hand sågs i många revolutionära rörelser på hans egen kontinent.
Men han har också dömts för intolerans, för att ha hållit sitt folk fattigt och för att ha vägrat se fördelarna med den ekonomiska liberalisering som till och med kommunisterna i Kina har anammat.
Fidel Castro hindrade sitt folk från att lämna ön, vilket fick dem att riskera livet i racketiga båtar för att försöka ta sig ut.
I ett skede under de första åren av Reagan-administrationen anklagades han för att försöka ta över Centralamerika för Sovjetunionen genom revolution.
Vid den tiden såg Washington en väg som ledde från gerillan El Salvador genom Nicaragua till Kuba och ända fram till Kremls dörr.
Kubas hjälp till den lilla och då revolutionära ön Grenada i Västindien ledde till en fullskalig invasion i USA.
Under hela sitt styre fortsatte president Castro att stå i nästan ständig konfrontation med Förenta staterna - och det med honom.
Det amerikanska embargot mot Kuba har använts av båda sidor - som en politik från Förenta staternas sida för att isolera Kuba och som en ursäkt av Fidel Castro för öns fattigdom.
USA:s president Barack Obama och Castros efterträdare som president, yngre bror Raul, tillkännagav en upptining i förbindelserna 2015 men embargot kvarstår.
När Barack Obama besökte Castro tidigare i år - den första av en amerikansk ledare på mer än ett halvt sekel - förblev han trotsig och sade att Kuba inte behövde några gåvor från "empiren" i ett fördömande brev.
Han skar en jättefigur på världsscenen under de 47 år han kontrollerade Kuba - vid ett tillfälle för USA och Sovjetunionen till randen av kärnvapenkrig.
Det var den kubanska missilkrisen 1962 som fick honom att bli världsberömd.
Dessförinnan hade han bara varit en glamorös revolutionär ledare. Han hade störtat diktatorn Batista i ett klassiskt gerillakrig och hade bekämpat en amerikansk-ledd invasion av kubanska exiler på Grisbukten 1961.
Men när Nikita Chrusjtjov, med Fidel Castros samtycke, beslöt att placera kärnvapenmissiler i själva Kuba, vände sig öledaren från att vara en tagg i sidan av amerikanerna till att vara ett dödligt hot.
Det var bara Jack Kennedys (och Chrusjtjovs) skickliga diplomati som räddade dagen och Fidels egen ö från förstörelse.
Den dåvarande försvarsministern Robert McNamara träffade president Castro 1992. Han sade att den kubanska ledaren berättade för honom att det fanns 162 kärnvapenmissiler på Kuba vid tidpunkten för krisen.
Han frågade Castro om han hade rekommenderat att de skulle användas. Svaret var:
"Ja, det gjorde jag."
"Och vad skulle ha hänt med Kuba?" McNamara frågade honom.
"Den skulle ha förstörts."
Fidel Castro var inte en del av den diplomati som gjorde slut på missilkrisen.
Men han kom ut ur krisen anmärkningsvärt stärkt. Kennedy lovade att USA inte skulle invadera Kuba, ett löfte som har hållit.
CIA försökte göra sig av med honom med bisarra sammansvärjningar med maffian och giftet. De kom inte till något. President Castros folk vidtog enorma försiktighetsåtgärder för att skydda honom från potentiell skada från mat och dryck, som diplomater som bjuder in honom till sina mottagningar i Havanna fick reda på.
Han överlevde skada från sina fiender.
Och vad som än händer med Kuba efter honom, så överlever Fidels namn i historien.
Han är omedelbart igenkännlig både från sitt utseende - skägget och militär trötthet - och från hans förnamn ensam: Fidel.