Men många av de människor som använder hälsovården i England eller Nordirland på måndagsmorgonen kanske inte har lagt märke till någon stor skillnad.
Varför? Promenader i NHS skiljer sig helt från andra sektorer. När rörförare, rådspersonal eller lärare strejkar är syftet att orsaka störningar. Det är den första regeln för industriella åtgärder: se till att ert bidrag räknas.
Villkoren för engagemang är dock något annorlunda när NHS-anställda deltar. Fackföreningarna vill framhålla en sak, men de förbinder sig att inte skada akutsjukvården eller räddningstjänsten.
Inför denna veckas aktion höll lokala fackliga tjänstemän samtal med chefer för att planera tjänster - som de gjorde innan de gick ut den 17 oktober. Det betyder att det sannolikt kommer att ha varit många anställda som stödde strejken men har gått med på att fortsätta arbeta.
Barnmorskor är ett klassiskt exempel på detta. The Royal College of Midwives har lovat att hålla moderskapsenheter igång och så gott som hälften av sina medlemmar tros ha arbetat.
Och även där personalen har gått ut, verkar det ha funnits en vilja att lämna picket raderna när det har funnits ett behov.
Betala med ett ord. Ministrarna i England och Nordirland har tilldelat NHS-personalen en ökning med 1 %, men endast för dem som inte automatiskt har ökat i arbetet.
Dessa, avsedda att belöna professionell utveckling, ges till ungefär hälften av personalen och är värda 3% per år i genomsnitt.
Dessutom är erbjudandet "icke-konsoliderat", vilket innebär att det tas bort i slutet av året, vilket innebär att deras lönepaket återgår till 2013-14-nivån, och inte räknas till personalpensioner.
En oberoende lönegranskningsnämnd hade sagt att ökningen på 1 % borde ske över hela linjen och betalas i sin helhet som vanligt.
Nästa år har det föreslagits att de som inte får en progression i arbetet ökar med 2 procent, men återigen bör det vara icke-konsoliderat.
Men i Skottland gavs en löneökning på 1 procent till alla och i Wales nåddes en överenskommelse förra veckan efter det att ministrarna gick med på att betala 1 procent nästa år, samtidigt som de gav extra hjälp till de lägsta lönerna i år.
Det betyder att störningarna under båda strejkerna verkar ha begränsats till områden som öppenvård och samhällskliniker.
Och det är därför fackföreningarna kan kräva starkt stöd för vandringen, medan NHS England släpper siffror som tyder på att bara omkring 12 500 anställda - ungefär en på 35 - inte dök upp för arbete.
Men när strejken nu är över, vänder sig uppmärksamheten till vad som händer härnäst. Det enkla svaret är en period av work-to-regle.
Ledamöter från de nio fackföreningar som deltar i utvandringen förväntas vidta åtgärder som att vägra att göra obetald övertid och insistera på att ta sina raster. De kan anslutas till ytterligare två fackföreningar.
Men när det gäller att få ett slut på denna tvist verkar en lösning vara långt borta. När utvandringen var på väg mot sitt slut, sade fackföreningarna redan till mig att de skulle sätta sig ner för att diskutera framtida åtgärder.
Det var ett möte mellan strejken i oktober och den här, men man anser att små framsteg gjordes med att regeringen fortsatte att ge en löneökning på 1 procent utöver löneökningarna i arbetet var helt enkelt inte överkomligt.
Fackföreningarna har fått höra att de är fria att komma med en annan lösning, men att det inte finns några mer pengar till lönen.
Det innebär att kompromissa om progression-in-the-job-elementet. Dessa kan vara extremt lukrativa - för äldre sjuksköterskor och barnmorskor de är värda?10 000 dollar - så förståeligt nog är personalen ovillig att ge upp dem.
Men för att förstå orsaken till denna tvist måste du verkligen gå tillbaka till 2009. Det var året då NHS verkställande direktör Sir David Nicholson satte hälso-och sjukvården ett ambitiöst sparmål.
- Fick NHS order om att rädda?20 miljarder euro till 2014 - senare tillbaka till 2015. Sir David var dock orubblig, det kunde inte bara uppnås genom nedskärningar, utan det måste snarare komma från effektivitetsbesparingar.
Det fungerar som en produktivitetsvinst på mellan 4 och 5 procent per år - något som hälso- och sjukvården aldrig hade gjort tidigare.
Förvånansvärt nog har det visat sig vara precis lika svårt som förväntat. En rapport från parlamentsledamöter tidigare i år visade att betydande framsteg hade gjorts, men de flesta av dessa hade inte kommit från effektivitetsbesparingar.
I stället hade NHS förlitat sig på "snabbfixar" - nämligen återhållsamhet med lönen. Under de senaste fyra åren har det varit två års frysningar och två små ökningar.
Detta har haft en betydande inverkan på hälso- och sjukvårdspersonalens fickor. Siffrorna från Unison tyder på att lönen för hälso- och sjukvårdspersonal har sjunkit med 10 % under denna period när inflationen har beaktats.
Men det är lätt att förstå - åtminstone med enkla pengar - varför ministrarna har valt en sådan strategi. Omkring 40% av budgeten spenderas på lön och med NHS inför en??30 miljarder hål i sina finanser till 2020, regeringen är under press att få resurser sträcka så långt de kan.
Med detta sagt vet ministrarna att de står inför ett svårt dilemma. Regeringarna tenderar att undvika att hamna i tvist med hälso- och sjukvårdspersonalen - den allmänna opinionen brukar vanligtvis vara sida vid sida med dem - och därför kommer en lång period av arbetsmarknadsåtgärder före ett val att vara något som ministrarna kommer att vara angelägna om att undvika.
Som alla lönetvister, lovar det att vara ett spel av randmanskap. Men en där insatserna inte kunde vara högre.
Orden strejk och NHS räcker för att skicka en rysning ner ryggraden på alla patienter.