Efter att ha dirigerat där 1971, och regelbundet sedan, är han tillbaka 2014 för att lansera musikfestligheterna med en första natt föreställning av Elgar's The Kingdom.
Sir Andrew, som fyllde 70 år i februari, är en av fyra av årets brittiska baldirigenter som firar viktiga födelsedagar.
Sir Neville Marriner - som senast genomförde en bal 1997 - är 90, medan Sir Roger Norrington är 80 och Donald Runnicles fyller 60 i november.
Efter 11 år med BBC:s symfoniorkester blev Sir Andrew musikregissör och huvuddirigent för Lyric Opera of Chicago 2000. 2013 blev han också chefdirigent för Melbournes symfoniorkester.
Han återvänder till Albert Hall den 19 augusti när Melbourneorkestern debuterar med Strauss Don Jon, Elgar's Cello Concerto och Symfonie fantastique av Berlioz.
Vi pratade med Sir Andrew under repetitionerna inför fredagens öppningsföreställning.
Det finns en hängiven känsla om det, men det är väldigt mänskligt på samma gång.
Slutet är en av musikens mest gripande saker. Det är fridfullt men också glädjefyllt och jublande jublande.
Det är inte ett upplopp att få alla på fötter, men det är ett underbart uttalande och musiken är Elgar som störst.
Jag är säker på att alla Elgar fans kommer att bli glada eftersom det inte spelas så ofta.
Javisst. Albert Hall är fortfarande min mest föredragna konsertsal i London. Jag älskar atmosfären där.
Jag längtar efter att höra vad Prommers tycker om dem.
Symphoniefantastiken är en av de mest anmärkningsvärda bitarna. Jag tror alltid att den intar en liknande plats i musikhistorien som den som upptogs av Vårens Rite. De var båda revolutionära i sin väg.
Jag minns att jag hörde en föreställning av Elgar's The Dream of Gerontius som gjorde ett djupt intryck på mig.
Jag tjänade pengar på en tidningsrunda och jag sparade och köpte en skivspelare.
Första skivan jag köpte var The Dream of Gerontius.  Den var på två LP, men jag köpte den första för att jag inte hade råd med den andra.
När vi framförde den i Berlin och jag berättade den här historien för dem och sa att om det verkade som om jag visste del ett bättre än del två - det är anledningen.
Jag vet inte om de har - det är fortfarande den bästa musikfestivalen i världen.
Jag brukade komma upp på Metropolitan Line och balen själv på arenan i mina tonår.
Jag antar att det finns mer variation av musik nu - det finns jazz och världsmusik, även om det alltid fanns en hel del samtida musik - även på den gamla tiden.
Det har alltid varit ett äventyrligt program som är allt för alla musikälskare.
Neville och jag har känt varandra länge. Jag var orgellärd på Cambridge 1963-67 och med kören brukade vi göra en hel del inspelning med [Marriner's] Academy of St Martin in the Fields.
När han fick sin Knighthood frågade jag honom: "Hur är det?   Spelar det någon roll?" Och han sa: "Det är bra för att få ett bra bord i en restaurang!"
Balen är något väldigt speciellt och den är väldigt brittisk, och den blir idiotiskt brittisk på den sista natten.
När den sista natten stod framför mig, tittade jag på den med en blandning av ivrig förväntan och total skräck.
Nej, men jag blir nervös. Folk frågar mig om jag fortfarande blir nervös, och jag säger att när jag inte blir nervös så packar jag in den.
Det är ett stort ansvar att väcka denna underbara musik till liv och jag älskar den. Jag är beroende av det.
Prom 1: Första balkvällen är fredagen den 18 juli kl. 19.30. På Radio 3, och på BBC 2 och online.
Den världsberömde dirigenten Sir Andrew Davis är en av de mest bekanta på balen.