Bara några minuter efter att ha lämnat hamnen kapsejsade färjan. 193 människor dödades i tragedin.
Belfast man Bill McCrea var mer än 1.500 mil bort i Kent, när fartyget började sin sista resa.
En fältpräst för Sailors' Society, Bill var i tjänst vid handelsflottan och National Sea Training College i Gravesend.
Trots avståndet reste nyheten om tragedin snabbt till högskolan.
"Vårt centrum hade yngre trainee seglare kommer igenom, och även äldre sjöfolk som var där för att uppdatera sin utbildning.
"Vi hade tre män från Herald på centret den kvällen som vi var tvungna att försöka trösta."
När Bill talar, är det med en mjuk, omedelbart igenkännlig Belfast accent - en röst som tydligen är oförändrad av årtionden utlagda över hela världen.
Han växte upp på Donegall Road i staden och innan han gick in i tjänsten upptäckte han en tidig kärlek till havet.
"Jag brukade gå ner till Belfasts hamn med mina bröder och systrar för att se skeppen", sade han. "Jag skulle säga till dem, 'Se, det skeppet? En dag blir jag också kapten."
Till slut tog han sig till havet som präst när han tog över rollen som Sailors' Society 1969, en ställning han innehade fram till pensioneringen 2006.
Under denna 37-årsperiod skulle Zeebruggekatastrofen bli "den mest traumatiska tragedi som någonsin hänt i mitt liv".
Katastrofen markerade början av månader av delad sorg och år av återhämtning, vilket framgår av den årliga minnesstunden som fortsätter med veckans 30-årsjubileum.
Efter händelsen reste Bill till Dover där han tillbringade två veckor i Sailors' Society's Seafarers' Centre, vilket gav stöd till sjömän och familjer.
Bill reste ofta för att besöka dem som led av det som hände, och han utförde också begravningar av fyra offer.
"Olyckan och de följande veckorna var en chock för mitt system. Jag har hanterat förlusten av liv med sjömännens familjer under årens lopp, men det var den enorma situationen - så många människor förlorade sina liv den natten."
En begravning som prästen ledde var för en ung man som han kände från träningscentret - Herald of Free Enterprise var hans första postering som sjöman.
"Det var hans första uppdrag och han kom inte tillbaka. Jag besökte hans familj och de blev förkrossade.
"Han hade precis avslutat sin collegekurs två veckor tidigare. Jag kände honom väl."
Han fortsatte: " Den första månaden (efter katastrofen) var svår. På sitt sätt var familjerna faktiskt ett stort stöd för mig.
"Det kan vara svårt eftersom familjer alltid reagerar annorlunda på din närvaro. En del är glada över att ha dig, en del svär, en del kommer att bli irriterade, en del kommer att vara emot Gud.
"I mitt fall behövde de flesta familjer hjälp - inte så mycket prat, bara att vara där.
Tragedin lämnade folk på knä. Området Dover var ödelagt, men samhället samlades i stort stöd.
"Jag tror att det var det som hjälpte mina besök. Jag kunde be med familjerna, och ingen vägrade en bön."
Bland sorgen och sorgen fanns det också osannolika berättelser om hjältemod.
"Jag besökte hustrun till en man som dog, hon kände sig mycket skyldig på toppen av allt annat.
"Hon hade övertalat sin man till resan. När båten kapsejsade, var de fångade. Det var faktiskt otroligt svårt att fly, särskilt med en flytväst, eftersom du var fångad på botten av en båt som var på dess sida.
"Hon var fast där och hypotermi in, men det fanns en lastbilschaufför bredvid henne. Han höll henne vid liv genom att slå henne i ansiktet för att se till att hon inte somnade.
"Det var en mardröm ombord."
Han sade att överlevande besättningsmedlemmar deltog i begravningar som en del av deras "delade sorg".
Ett år efter katastrofen ledde Bill en minnesgudstjänst på begäran av offrens familjer.
Detta började en årlig tjänst som Sailors' Society har fortsatt varje år sedan dess.
"Varje år har vi hållit gudstjänsten och familjer har kommit. För ungefär 10 år sedan ställdes frågan om tjänsten skulle upphöra, men familjerna ville att den skulle fortsätta.
"De har aldrig kommit över det helt och hållet.
"Jag har aldrig kommit över det själv."
Den 6 mars 1987 drog passagerarfärjan Herald of Free Enterprise ut från sin kajplats i hamnen i Zeebrugge i Belgien med 459 passagerare och 80 besättningar.