Detta var slutet på vägen för Wales i Frankrike, men "Red Wall" - som Wales-spelare har dubbat sina anhängare - fortfarande rytande sin uppmuntran i full volym.
Wales betydelsefulla kampanj stoppades av en klinisk Portugal sida men, titta på deras lag spela sin första semi-final på en stor turnering, detta var inget tillfälle för fans att känna sig deflated.
Detta var ett ögonblick av ömsesidig beundran mellan ett team som har etablerat sig som Wales största, och deras orubbliga anhängare.
Bandet mellan Wales spelare och fans har varit ett av de viktigaste inslagen i Euro 2016, ett symbiotiskt förhållande som har drivit landets fotboll till nya höjder.
Förutom hymnen, "Hen Wlad Fy Nhadau", och en repertoar av hymner, har den walesiska mässan för val under denna turnering varit "Don't Take Me Home".
Det fanns en poignity till dess luftning i Lyon, för det har varit en drömlik existens för Wales fans i Frankrike. Med sitt lag frånvarande från större turneringar i 58 år, har generationer i Wales vuxit upp för att förvänta sig misslyckande och titta på längtan som andra tävlar VM och EM.
Men Chris Colemans män har ändrat på det. De strålande leendena på walesiska fans ansikten innan deras öppningsmatch i Bordeaux talade om en misstro över att se sitt lag äntligen hävda sin plats bland den internationella fotbollens elit.
"Det fanns en psykologisk barriär vi behövde gå igenom för den första, med tanke på att det hade varit så länge", sade Coleman.
"Vi har nu provspelat turneringsfotboll - en sådan upplevelse, en sådan hälsosam vibbar från människor av alla nationer. Vi vill ha mer av det. Vi behöver lite mer av det."
Wales spelare skulle ha förlåtits för känslan som om de bodde i en bubbla vid sin träningsbas i den idylliska Bretagne kuststaden Dinard, där en liten befolkning och en mild takt i livet innebar att de kunde ta en promenad på stranden och gå obemärkt.
Det är långt ifrån det frenesi deras framgång har orsakat hemma.
Med varje seger i Frankrike verkade en ny fanzon växa upp i Wales, från Rhyl till Aberystwyth, från Swansea till Cardiffs Furstendömet Stadium.
Han såg oss växa upp. Han finns alltid i våra sinnen. När vi uppnår något tänker vi på honom.
Stödbudskapen var många och varierade, från David Hasselhoff till Prinsen av Wales, medan walesiska bands sånger Manic Street Preachers och Super Furry Animals gav kampanjen ett unikt soundtrack.
Men trots sin fridfulla och avlägsna omgivning var spelarna medvetna om det intryck de gjorde.
I sociala mediers tidsålder är idrottare och deras anhängare närmare än någonsin, och Wales gruppmedlemmar har tyckt om den förbindelsen.
Hal Robson-Kanus spektakulära mål mot Belgien gjorde den obefästa framåt till en av de osannolikaste stjärnorna i Euro 2016 och talade ett par dagar senare, skrattade han när han berättade om den globala reaktionen på sitt mål - inklusive en tweet från den tidigare Nigeria och Arsenal strejkaren Kanu.
Det var ett liknande svar från Joe Allen, som skrattade när denna reporter informerade honom om en fanans fana som löd: "När Gud skapade Joe Allen, visade han upp sig."
Från en journalists perspektiv, täcker denna Wales sida har varit ett privilegium, med tanke på regelbunden och avslöjande tillgång till tränare och spelare.
Gareth Bale, världens dyraste fotbollsspelare, var en bild av charm och affability när han genomförde sina mediekonferenser och efterföljande intervjuer före varje match. Real Madrid framåt var lika bekväm att prata om Wales truppens frågesport nätter och deras enstaka godsaker av hamburgare och chips som han var om den faktiska fotbollen.
För alla lyster lik Bale och Arsenal midfielder Aaron Ramsey lägga till denna Wales sida, är det den okrossbara teamanda som har varit grunden för deras framgång.
De allra flesta i gruppen har spelat ungdomsfotboll tillsammans, vuxit upp tillsammans och blivit nära vänner.
Även när Bale är skadad, han kommer att ansluta sig till truppen för att se dem han missar medan på klubb tjänst i Spanien - Joe Ledley och Wayne Hennessey är bland dem han kommer vidare med bäst.
Dessa äkta vänskapsband har förenat laget, liksom en tragedi som kastar en skugga över fotbollen.
Döden av Colemans föregångare Gary Speed 2011 chockade hela sporten, med sorg särskilt djupt för sina unga Wales spelare, av vilka många är i den nuvarande sidan.
Kapten Ashley Williams blev tydligt rörd när han talade om Speed strax före matchen mot Portugal.
"Min tanke på att komma in var att jag hoppas att han skulle vara stolt över oss. Han såg oss växa upp, och vad vi har uppnått idag, sa han. "Han är alltid i bakhuvudet på oss. När vi uppnår något tänker vi på honom."
Hastigheten var på supportrarnas sinnen också, med rop av "Det finns bara en Speedo" hördes på varje match.
En vän till Speed sen barndomen, Coleman säger att han tänker på sin tidigare lagkamrat varje dag, oavsett om det finns en fixtur eller inte.
Att lyckas med sin vän som Wales manager var en skiftnyckel för Coleman men det kan inte finnas någon tvekan om att han och hans spelare har gjort Speed stolt.
Coleman sade före matchen mot Portugal att denna körning till semifinalen inte skulle representera slutet av hans lags resa.
Frånvarande från större turneringar för 58 år före Euro 2016, Wales är ovilliga att uthärda en annan lång väntan.
Den nuvarande grödan av spelare är mogen för en era av regelbunden kvalificering, med Ashley Williams och James Collins de enda spelarna över 30 för att starta matchen mot Portugal. En medelålder på drygt 27 betyder Wales trupp var den sjunde yngsta av de 24 lagen på Euro 2016, och Coleman tror att denna turnering kan vara en språngbräda för ytterligare framgång.
"Det enda som kommer att stoppa oss från att göra det igen är oss själva", sade han.
"Vi är bra nog. Vi måste ha samma hunger och önskan, och vi kommer att ge VM-kampanjen en helvetes crack. "
Wales kommer att vara tillbaka i verksamhet i september när de är värd Moldavien i sin öppning kval för 2018 års VM.
Men att planera för den kampanjen kan vänta tills vidare. Med en hemkomstparad som äger rum i Cardiff på fredag, kommer Wales att ta detta tillfälle i akt att reflektera över och glädja sig över omfattningen av deras prestationer.
Precis som de var i sista visselpipan i Lyon, Wales "spelare kommer att välkomnas av den stora "Red Wall" i Cardiff.
Återvända hem kommer att kännas som slutet på resan men, när Coleman och hans spelare är berörda, detta är inte den sista akten.
Stående hand-i-hand som teater skådespelare vid deras gardin samtal, Wales spelare möttes med en spinet-tting överlämnande av den nationella hymnen från sina fans efter deras EM semi-final nederlag av Portugal.