Mediauppspelning stöds inte på den här enheten
Sedan tittar du på statistiken, och en mer komplicerad bild dyker upp: en 30-poängs vinnande marginal men mindre innehav än Italien, mindre territorium, fler tacklingar missade och färre radbrytningar görs.
Nitplockande eller gnagande tvivel? Det är problemet med spännande segrar som den i Cardiff: de uppblåser förväntningar, övertyga giddy att ett lag inte bara är upplyftande men oberörd.
England började långsamt, igen, och var återigen efter med en fjärdedel av tävlingen borta. De tog sedan kontroll i en halvtimme, spelade med tempo och fantasi och betydande verve, och var utom synhåll när Italien iscensatte sin sena och immateriella kamp tillbaka.
Det räcker för vissa. I motsvarande fixtur för två år sedan hölls Stuart Lancasters män prövade. I Jonathan Joseph hade de inte bara lördagens enastående artist utan även en ung dansare och skrävlare som är skrämmande försvarare och glada anhängare varje gång han får bollen.
Lancaster vill ha mer. Miss 22 tacklar i Dublin på söndagsveckan och han vet drömmar om en Grand Slam kommer att förbli precis det. Ge bort fördelningen straff till en sida med en spelare som kan sparka av tee - Irlands Johnny Sexton kommer inte att vara lika ynklig som Italien 10 Kelly Haimona - och det kommer att vara en långt brantare väg tillbaka.
För George Ford, som var tändsticka i Millennium, var detta en annan sorts utmaning i en annan typ av tändsticka.
Än så länge har den 21-åriga flugan haft att göra med en oorganiserad Samoa, en australiensisk flock som går bakåt i takt och en gigantisk walesiska back-line som är fast besluten att buckla både hans självförtroende och kropp.
För en vecka sedan fanns det gott om sparkar från hand, en beslutsamhet under intensiv press, en premie på hans straffpoäng.
På lördagen kunde han ha missat alla ansträngningar från Twickenham torv och fortfarande sett sin sida vinna med något att spara. I stället handlade allt om attacken - kontrollera tempot, välja sina alternativ, frigöra talang utanför honom.
Han började bra, rensa från sin egen linje av sin svagare fot efter Ben Youngs fattiga pass hade skurit sin tid och rum. En minut senare satte han en spaningsspark djupt in i italienskt territorium, doppade en annan in i 22 bara för att se den samlas för att börja flytten som ledde, 70 meter och två minuter senare, till Sergio Parisse öppning försök för Italien.
Ford, som segern över Wales visade, är inte gäckad av tidiga besvikelser. Det var hans precision långdistansstraff tight till hörnflaggan som satte upp Englands öppning försök genom Billy Vunipolas line-out drive, hans förmåga att spela platt till vinst-linjen som skapade alternativ för löpare och boll-transportörer kanter till stöd.
Han gjorde inte alltid rätt val. En halvtimme i han slösade bort omsättning boll med en dålig spark rakt ner i strupen på hans motsatta nummer Haimona. Vid andra tillfällen blev han en bråkdel statisk, passerar bollen stående still i stället för att springa vid försvarslinjen för att begå och förvirra försvarare.
Men i sin vision och sina händer har han det som Englands fans längtar efter från deras nummer 10: kreativitet, lite trollande, sinnets och fotens snabbhet för att få det att räknas mot ett välborrat försvar.
Så det var i rörelse som ledde till Josefs andra försök. Han hängde bakom sin flock och antydde att han kanske skulle glida ner på den blinda sidan och sedan simma tillbaka till de öppna utrymmena till höger efter Billy Tolftrees hade kommit in i första mottagaren.
Tolvtrees tog tid på sitt pass bakom Luther Burrell, och sedan arbetade Ford sin magiska - prick Anthony Watson rita en försvarare bred, fejka en snabb pass utanför till Joseph och sedan fördröja det en bråkdel som den täckande mannen engagerade, innan poppa upp ett pass för sin Bath lag-kamrat att komma på i full takt.
Efter konverteringen han var borta, ersattes för den sista Hurrah av en annan kreativ hjärna i Danny Cipriani. Men inlärningskurvan fortsätter, hans förhastade talanger en allt viktigare del av Lancasters planer.
Hans personliga statistik var solid snarare än spektakulär: 15 poäng, bara en spark missade från tee från sju, 47 meter gjorda med bollen i handen, 31 exakta pass. Hans sparkande stil kräver lite extra finjustering, även om han har förbättrats markant under det senaste året.
Det finns så mycket där, och i en så ung ålder, att få tvivlar på att utvecklingen kommer att fortsätta.
Där är karaktären, preternatural men ändå synlig från det ögonblick han började spela i Englands ålder grupp lag före sin tid. Det finns små detaljer, som sättet han lyckas nästan omärkligt skifta sin vikt i kontakt för att rida ut eller rulla stora tacklingar. Och det finns ambitioner: det räcker inte, jag måste göra mer.
Det finns också ett samband med nyckelmännen utanför honom. Joseph gjorde fler meter (123) än någon annan spelare, slog fem män i sju bär, gjorde två rena raster. Det var Fords pass som fick bort honom båda gångerna.
Tillsammans med soliditeten i Englands uppsättning, effekten av deras ersättare och formen i andra nyckelpositioner av Chris Robshaw och Ben Youngs, betyder det att England är medvetna om två saker: de måste sträva efter att bättre fortfarande, men de har verktygen för att komma dit.
Mediauppspelning stöds inte på den här enheten
Efter den oväntade glädje för England anhängare av förra veckans gripande comeback seger över Wales, lördagens 47-17 seger över Italien verkar en förutsägbar njutning: sex försök, några scintillating löpning, en 21: a seger i 21 tävlingar mellan de två.