Och om de alla var tvungna att välja bara en med vilken att berätta historien om Obamas presidentskap, skulle många pippa för stapeldiagram över "icke-jordbrukslöner".
Rapporten om lönekostnader utanför jordbruket är helt enkelt det officiella måttet på hur många arbetstillfällen den amerikanska ekonomin har lagt till (eller förlorat) under föregående månad.
Frisläppandet av detta jobb stämmer, vilket sker samtidigt, samma dag (den första fredagen) varje månad, är en av konstanterna i arbetslivet för en Wall Street-ekonom eller reporter.
Många känner att de mäter sina liv med lönerapporter från andra länder än jordbruket.
Men ni kan någorlunda mäta Obamas presidentskap med dem också.
Ta en titt på diagrammet.
På den kan man se att president Obama från den första rapporten efter att ha gått in i Vita huset fick veta att USA:s ekonomi just hade förlorat 800.000 arbetstillfällen på en månad.
Ingen annan siffra så tydligt illustrerar att Mr Obama startade sitt ordförandeskap med en ekonomi som inte bara var svag, det var på gränsen till kollaps.
En allvarlig recession som inte setts sedan 1930-talet pågick.
Den mest angelägna frågan för den nye presidenten var vad som, om något, kunde göras för att stabilisera ekonomin så att den återigen kunde skapa arbetstillfällen.
Diagrammet visar vad som hände.
I början av 2010 visar den månatliga räkningen att USA lade till jobb igen
Och om än med ytterligare dopp senare det året, har det gjort det ända sedan dess.
Den senaste icke-jordbrukslönerapporten från Obama-eran visade att USA:s ekonomi i december 2016 lade till 156 000 arbetstillfällen.
Det var också den 75:e månaden i följd av sysselsättningstillväxten.
Det har aldrig funnits en så lång period av skapande av arbetstillfällen.
Den officiella arbetslösheten i USA är nu 4,7 %. För många ekonomer som representerar "full sysselsättning".
Men diagrammet berättar inte varför arbetsmarknaden sjönk ner och startade sin långa expansion.
För en förklaring av detta kan du börja med ett ord: Detroit
Detroit, eller snarare USA:s bilindustri som staden är synonym med, var till synes i sina dödsstötar i januari 2009.
Recessionen och finanskrisen hade drabbat General Motors, Chrysler och Ford särskilt hårt.
Redan hårt skuldsatt, vid Obama administrationens tur såg det ut som om de helt enkelt skulle få slut på pengar och upphöra med operationer inom veckor.
President Obamas beslut att rädda General Motors och Chrysler med överbryggande lån och hanterade konkurser (Ford lyckades vända sig utan statliga pengar) var djupt kontroversiellt.
Men titta igen på diagrammet.
Om bilindustrin i själva verket hade kollapsat, skulle vi förmodligen behöva sprida ungefär en miljon fler förlorade arbetstillfällen över dessa barer för 2009-10.
Utöver antalet direkt eller indirekt förlorade arbetstillfällen är det svårt att beräkna de ultimata ekonomiska effekterna av en upplösning av den amerikanska bilindustrin.
Men det verkar säkert att säga att Amerika skulle se helt annorlunda ut utan bilräddningen.
Det fanns också Obamas stimulanspaket - eller den amerikanska återhämtnings- och återinvesteringslagen, för att ge den sitt officiella namn.
Detta var ett paket av statliga utgifter som kongressen passerade, på den nya presidentens befallning, inom veckor efter hans tillträdande.
Även den mötte hård kritik och dess inverkan har länge ifrågasatts.
Ändå har mer än en analys uppskattat att den under 2010 skapade eller räddade mer än 2 miljoner arbetstillfällen.
Att ta bort dem skulle också dramatiskt förändra lönelistan för icke-jordbrukare.
Åtminstone skulle det ske i början av Barack Obamas ordförandeskap.
Men efter de två första åren av hans administration förändrades politiken att skapa arbetstillfällen, precis som allt annat.
Republikanska partiets tillfångatagande av representanthuset i november 2010 berövade presidenten det mesta av hans inflytande på skrivandet av nya lagar.
Han förlorade greppet om en av de viktigaste hävstångarna i den ekonomiska kontrollen och återfick den aldrig.
Det innebär att så mycket av den långa perioden av sysselsättningstillväxt, från 2011 till nu, har utvecklats med få bidrag från Vita huset.
Presidenten har naturligtvis alltid stora befogenheter, vem som än kontrollerar kongressen, men de tenderar att vara i administrationen av affärsregler och i handelsförbindelser.
Det är till och med mer spekulativt att tillskriva skapandet av arbetstillfällen åt dessa regeringsfunktioner än att tillskriva dem nya lagar.
Men om presidenterna inte kan skriva lagar, innebär deras vetorätt att lagar nästan aldrig kan antas utan dem.
Det är ett drag i det ökända politiska "gridlock" som har kännetecknat mycket av Obama-eran.
Presidenten och den republikanska kongressen har varit i en ständig stand-off över så många frågor i hjärtat av ekonomin.
Resultatet är att många ekonomiska problem inte har åtgärdats.
Men det innebär också att politikerna, och deras krav på förändring och reform, har hållits vid sidan om och lämnat ekonomin att utvecklas utan dem.
I avsaknad av stora externa chocker kanske den konsekventa sysselsättningstillväxt som USA har haft i mer än sex år bör tillskrivas, inte presidentens namn och politik, utan saker och ting som är mer grundläggande för USA och dess kapitalism.
Det verkar lämpligt att efter de branta steg ner, sedan uppåt, under de första 18 månaderna av icke-jordbrukslöner stapeldiagram, hur Obamas ordförandeskap ser ut då är en konsekvent serie av barer, som representerar stadig om odramatisk jobbtillväxt, månad efter månad efter månad.
Economists och ekonomi reportrar gillar sina diagram och diagram.