Dessa dinoasurer, inklusive diplodocusen, var de största att vandra på jorden. T. rex skulle ha nickat på knäna på den största sauropod - Argentinosaurus huinculensis.
Forskare vid University of Manchester har nu gjort en digital Argentinosaurus robot för att räkna ut hur detta 80-tons monster skulle ha flyttat sin stora bulk.
Studien publiceras i ett nummer av PLoS One om "sauropod gigantism".
Den enorma storleken av sauropoder - de långhalsade, trädtrunk-leged storybook jättar i Jurassic perioden - utgör ett dilemma för biologer eftersom de driver djur ben och muskler till sin gräns.
Det är därför som forskare har satt igång med att svara på några av de stora frågorna om dessa mycket stora djur, bland annat: Hur stöttade och flyttade deras muskler och ben deras kroppar? Hur behandlade deras matsmältningssystem tillräckligt med mat? Och hur högt kunde de ha nått fram med sina oerhört långa halsar (mycket längre, proportionellt, än en giraffs)?
"De största elefanterna väger cirka sex eller sju ton", säger Dr Bill Sellers, vid University of Manchester, som ledde den digitala robotstudien.
"Så Argentinosaurus var minst 10 gånger större än den största elefanten.
"När du blir större går din vikt upp genom kuben av din längd, men kraften dina muskler kan generera bara går upp vid torget, så din styrka-till-vikt förhållandet blir mycket värre."
I likhet med många dinosaurier bygger rekonstruktionerna av denna jätte på en relativt begränsad fossiliserad jiggsåg. För Argentinosaurus har endast benen och en del av ryggraden grävts fram.
Kontroverserna har därför rasat över om det var möjligt för ett djur att vara så stort och tungt och ändå kunna vandra på land.
"När någon hittar en dinosaurie, de vill att det ska vara den största, elakaste dinosaurie någonsin, så det kan finnas en frestelse att göra en rekonstruktion lite större än det var," Dr Sellers berättade BBC News.
"Vi ville testa om det var en rimlig rekonstruktion för ett djur."
För att göra den digitala dinosaurien skannade dr Sellers och hans kollegor ett rekonstruerat skelett på Carmen Funes kommunmuseum i Argentina.
De kunde kartlägga muskler och senor på skelettet med hjälp av nutida djurs anatomi, däribland reptiler och fåglar, som vägledning.
Sedan kom den svåra delen - deras digitala dinosaurie måste lära sig att gå. Detta, sade dr Sellers, krävde en teknik som kallas "maskininlärning".
BBC Natur - dinosaurier
"Djuret måste lära sig att röra sig på bästa sätt det kan med hjälp av musklerna och skelettet vi har gett det," sade han.
Detta krävde en enorm mängd datorbearbetningskraft, eftersom den simulerade dinosaurieroboten tog informationen programmerad in i sina virtuella muskler och räknade ut hur man skulle använda dem för att gå.
Den resulterande stadiga marschen av denna digitala dinosaurie visade att, för att hålla sin kropp stadig, rörelsen vid dess leder måste vara mycket begränsad.
"Detta djur är så stort att det är precis vid gränsen för vad man kan hantera som ett djur som lever på land", säger Dr Sellers.
"Så saker som att stiga upp från marken skulle ha varit oerhört svårt om inte omöjligt."
Något annat dessa djur inte skulle ha varit kapabla till, enligt Prof Kent Stevens, vid universitetet i Oregon, skulle vara att anta sagoboken posen att hålla huvudet högt.
Han säger att medan "den svävande nacken är sammanfallande med barndomens förväntningar, så berättar benen en annan historia".
För sin studie skapade professor Stevens också virtuella dinosaurier - digitalt rekonstruera skelettet av Apatosaurus (bättre känd i det förflutna som brontosaurus).
Dr Stevens sade: " [Om vi] sätter tillbaka sauropod halskotor tillsammans med ordentliga separationer, och de bildar en mycket rak linje."
Han säger att benen helt enkelt inte har kurvorna sett i giraffer eller några fåglars halsar. En naturlig J-kurva i en giraffs kotor riktar nacken uppåt i en brant vinkel. En kot-S-kurva ger en svan dess formande hals.
Men medan Prof Stevens mindre svävande rekonstruktioner av dessa dinosaurier kan punktera barndomsmyter, var hans digitala dinosaurier fortfarande kapabla till imponerande bedrifter, tack vare deras enorma storlek.
Som hans animationer avslöjar, genom att svepa sin utsträckta hals, Apatosaurus skulle ha utforskat, och slukat mat, över ett stort utrymme.
"Även om ingen var mycket flexibel, sauropods kunde sopa breda områden - i vissa fall 10 eller så meter över marken," Prof Stevens sade.
Allt detta svepande och förtärande medförde en matsmältningsutmaning för dessa väldiga växtätare.
Och dr Marcus Clauss, vid djurkliniken vid universitetet i Zürich i Schweiz, försökte ta reda på hur deras matsmältningssystem klarade sig.
Precis som dr Sellers fann att normala ben och muskler kunde bära 80 ton bulk, verkar det inte heller finnas något ovanligt med sauropodmagen.
"En normal magkänsla kan fungera för alla kroppsstorlekar", säger dr Claus. "En mus kan få tillräckligt med energi för sin storlek, och en elefant kan. Huvudsaken är att [elefanten] äter mycket mer."
En nyckelfaktor som tycks ha gjort det möjligt för sauropoderna att bli så gigantiska är att de skulle svälja sin mat utan att tugga. Eftersom denna okokta föda skulle tillbringa så mycket tid genom extremt långa tarmar, skulle den ha gott om tid att bryta ner.
"Om du tillbringar så mycket tid tuggar, du är begränsad i mängden mat du kan ta in," Dr Claus sade.
"Så ett av villkoren för att ett djur ska bli så stort är att det inte får tugga."
Hemligheten till hur massiva dessa varelser var kunde vara innesluten i deras gamla fossiliserade spårvägar.
Dr Tom Schanz, vid Ruhr University i Tyskland, har lånat ut sina ingenjörskunskaper till studier av dinosaurier genom att utveckla en teknik för att uppskatta sauropod vikt från ett enda fotavtryck.
Han är en ingenjör som studerar markens egenskaper för att ta reda på exakt hur byggnader ska bosätta sig och gå vidare på sin grund.
Dr Schanz nya metod innefattar denna expertis. Hans laserskanning av bevarade fotavtryck kunde ge de mest exakta mätningarna av vad dinosaurierna vägde.
För att bevisa detta tog dr Schanz team en elefant på en promenad.
Forskarna studerade varje "dynamisk komponent" i vandringen - att mäta den hastighet med vilken elefanten planterade sina fötter, och hur dess vikt fördelades i varje steg.
"[Då använde vi] laser scanning teknik på elefant fotspår och tillbaka räknat vikten," Dr Schanz sade.
Teamet kunde beräkna elefantens vikt till inom 10%. Och eftersom sauropoder och elefanter har en liknande anatomi, säger forskaren att samma teknik kan användas för att uppskatta vikten av de utdöda dinosaurierna.
Att bygga upp en exakt bild av hur dessa djur fungerade avslöjar några av de mest grundläggande aspekterna i biologin, däribland hur skelett och muskler fungerar, och vilka gränserna är för deras förmåga att fungera.
"Det är mycket viktigt", säger Dr Sellers, "eftersom dessa saker går fel mycket ofta, och ju bättre vi förstår dem, desto bättre är våra chanser att fixa dem."
I en tid av jättar, sauropods dvärgar allt.