En dödades när han vilade i en hängmatta vid en biltvätt. En sekund släpades från hans bil och sköts död nära tidningen han hade grundat. När en annan dödades inför sin son lämnade brottslingarna en lapp: "För din långa tunga".
Journalister mördas i Mexiko och det här är inget nytt. Detta är ett av de farligaste länderna för reportrar, rättighetsgrupper säger, och mer dör här än i någon annan nation i fred.
Men även för en plats som är så van vid narkotikarelaterat våld och organiserad brottslighet har den senaste tidens blodsutgjutelse varit chockerande.
Sju journalister har dödats i landet hittills i år, mest skjutna av beväpnade män mitt på ljusa dagen. Ändå blir praktiskt taget alla fall av angrepp på pressen olösta, och i många fall misstänks korrupta tjänstemän ha samarbetat med brottslingar.
Finns det något Mexiko kan göra för att rädda sina journalister?
Miroslava Breach brukade säga att korrupta politiker var farligare än knarklangare. I nästan 30 år undersökte hon fall där myndigheter och brottslingar verkade arbeta hand i hand i sitt hemland Chihuahua i norra Mexiko.
Förra året rapporterade Miros, som vännerna kallade henne, för den nationella tidningen La Jornada om de påstådda kopplingarna mellan organiserad brottslighet och kandidater som stod i kommunalvalen i flera städer i västra Chihuahua - några belägna på lukrativa narkotikasmugglingsvägar.
För sina fiender hade hon gått över gränsen.
"Syster, nu är jag verkligen rädd," hennes syster Rosy mindes en tårfyllda Breach talesätt, som hot hade ökat och regelbundet nämnde hennes barn. Breach varnade myndigheterna, men fortsatte utan att veta vad man skulle göra.
"Hon sade att mot ett nätverk av ondska fanns det inget som kunde göras," Rosy sade.
I mars förra året, när Breach åkte hem för att ta sin 14-årige son till skolan, sköt beväpnade män henne åtta gånger. De lämnade en lapp, enligt uppgift bär initialerna till en av de banditer som hon hade kritiserat och ett budskap: "Por lengua larga", vilket betyder för din långa tunga.
Sedan 2000 har minst 106 journalister dödats i hela Mexiko, enligt rättighetsgruppens artikel 19. Exakta siffror är svåra att komma med eftersom undersökningar ofta inte kommer någonstans och olika studier tillämpar olika kriterier för att räkna de döda.
Bara förra året var det 11 dödsfall, sa gruppen, rekord.
Hittills har de flesta av dem som dödades arbetat för små, dåligt utrustade lokala publikationer. Så när Breach, en reporter för en nationell tidning, dödades, genljudde det över hela landet, och hennes leende foto blev en av de många symbolerna för denna tragedi.
Det är en attack mot vårt samhälle, inte bara mot journalister.
För Oscar Murguía, redaktör för Nortetidningen i den norra staden Ciudad Juárez, som publicerade Breachs spalt, var det för mycket. Hans reaktion var att stänga tidningen, efter 27 år. Dess sista rubrik var en enda mening: " 'Adiós!".
"Det är en tragedi", sa Mr Murguía till BBC. "Det är en attack på vårt samhälle, inte bara på journalister... Det finns ingen respekt för journalisternas arbete. Jag föredrar att ha en journalist utan jobb än utan liv."
Under 2010 ledde påtryckningar från kampanjdeltagarna till inrättandet av ett särskilt kontor för den federala åklagaren för brott mot yttrandefriheten, känd som Feadle, som utreder attacker mot journalister.
Men myndigheterna har ofta slagit fast att offren själva inte är journalister eller att händelserna inte har någon koppling till deras arbete, enligt kritiker.
Som förra månaden. När man fann de förkolnade resterna av Salvador Adame, chefen för en TV - station i delstaten Michoacán i väster, sade de statliga åklagarna att fallet hade att göra med personliga tvister, möjligen en kärleksaffär, arga släktingar och kampanjdeltagare.
Kontoret avslog många begäranden om synpunkter.
Dödsfallen fortsatte. Sedan 2012 inrättade den federala regeringen en särskild skyddsmekanism för journalister och människorättsförsvarare som hotas.
Mer än 600 personer har fått hjälp av programmet, som kan flytta yrkesutövare och deras familjer, ge dem polisskydd och en panikknapp, som sänder en nödsignal till tjänstemän via mobiltelefonnät.
Välkommna först, många säger nu att mycket lite har verkligen fungerat.
Bristerna var många, en rapport 2015 sade. De gick från otillförlitlighet av nödutrustning i områden där mobil täckning var dålig, till klagomål av samtal till telejourer som går obesvarade.
Regeringen ifrågasatte detta och sade i ett uttalande till BBC att "resultat" har översatts till "materiella fördelar" för dem som fått hjälp.
Men förra året, för första gången, dödades en reporter under beskydd - framför sitt eget hus.
Den prisbelönta journalisten Javier Valdez var Breachs kollega i La Jornada, som korrespondent i västra Sinaloa-staten, hem till den mäktiga kartell som en gång leddes av Joaquín "El Chapo" Guzmán.
"Låt dem döda oss alla, om det är dödsdomen för att rapportera detta helvete," var Valdez reaktion på hennes mord.
Hans liv ägnades ett annat liv åt att avslöja banditernas arbete. Tre decenniers rapportering om brottslighet och tillgång till knarkkungar hade gjort honom till en stjärnreporter, älskad av kollegor, i Mexiko och längre bort, som beundrade hans klarhet och goda humor.
Det var ett arbete som inte var riskfritt.
Kontoren i Río Doce, den oberoende veckotidning som han grundade i huvudstaden Culiacán, attackerades 2009 efter att den publicerade en serie om narkotikahandel.
"De ville skrämma oss, göra oss rädda så att vi skulle sluta publicera," Valdez berättade kommittén för att skydda journalister (CPJ) i 2011, när han fick en International Press Freedom Award.
Men han lovade att fortsätta. "Att dö", sa han, "skulle vara att sluta skriva."
Våldet i Sinaloa spetsades efter att El Chapo utlämnades till USA i januari. Valdez tillskrev detta till ett maktvakuum högst upp i gruppen.
I februari publicerade Río Doce en intervju med ett sändebud för El Licenciado, som ansågs vara El Chapos eventuella efterträdare. Beväpnade män köpte varje nummer, sa aktivister, och Valdez såg det som ett försök att skrämma honom. (El Licenciado greps i maj.)
Det som kom därefter var månader av hot. Sedan i maj, Valdez, bär hans varumärke Panama hatt, släpades från sin bil av brottslingar vid middagstid, på en livlig gata nära Río Doce kontor. De sköt 12 gånger och dödade honom på fläcken.
Ingen annan mördad journalist hade lika hög profil som han. Många såg det som ett budskap: om han kan dödas, kan vem som helst göra det.
Det här decimerar journalistiken i Mexiko.
"Självklart kände vi till riskerna", sade Ismael Bojorquez, en gammal vän som grundade Río Doce tillsammans med Valdez. "[Men] varje gång vi kände oss hotade, tänkte vi aldrig på att be om skydd av mekanismen."
"[Feadle] har inte resurser eller team att undersöka. Vårt skyddssystem för journalister fungerar inte... Regeringens politik för att skydda oss är ett misslyckande."
Resultatet är att journalistiken själv har blivit ett offer. "Undersökningsjournalistik på många platser i Mexiko är helt enkelt omöjligt att utöva", säger Carlos Luria, CPJ:s högre programkoordinator för Amerika.
"Det finns inga garantier, inga villkor, inget skydd, det finns en frånvaro av staten. Detta decimerar journalistiken i Mexiko."
I nästan alla fall säger kampanjdeltagarna att brottslingarna aldrig identifieras, hittas eller prövas. "Den nivå av straffrihet är 99,75%", sade Ana Cristina Ruelas, artikel 19: s chef för Mexiko och Centralamerika.
Korruption är vanligt förekommande i Mexiko, och oseriösa poliser och politiker var misstänkta i mer än hälften av incidenterna mot medierna under de senaste sex åren, sade hon. Och de flesta fall undersöktes aldrig.
"Staten undersöker inte sig själv. Det finns ett direkt samband mellan graden av straffrihet och korruption, sade Ruelas. "Denna straffrihet gör det möjligt för angriparna att fortsätta attackera pressen i fullt dagsljus."
På National Palace i maj avbröt reportrar president Enrique Peña Nietos tysta minut till minne av de dödade journalisterna och ropade: "Rättvisa, inga fler tal".
Valdez död ökade trycket på Nieto att ta itu med frågan. Han sade att han delade "indignationen" och lovade att "bekämpa straffriheten", och lovade att stärka skyddet av journalister och den särskilda åklagarens kontor.
Men många hyser föga hopp om verklig förändring.
Blanche Petrich hjälpte till att hitta La Jornada 1984, och kände både Breach ("den främsta") och Valdez ("en av ett slag"). När två av huvudstjärnorna är borta, är tidningen nu ett nyhetsrum i sorg.
"Jag har inget hopp", sa hon. "Det är en myt att kartellerna dödar journalisterna, det är staten. Jag litar inte på mr Nieto. Han har varit väldigt likgiltig inför problemet."
"Inget fungerar om lönnmördarna är fria och de som ligger bakom morden aldrig ställs inför rätta." Med denna verklighet är det mycket svårt för en journalist att ha något förtroende för att dessa åtgärder inte är en enkel formalitet."
Misstron växte ytterligare förra månaden, efter att New York Times anklagade den mexikanska regeringen för att spionera på flera toppjournalister, advokater och människorättsförsvarare genom att hacka sina telefoner med spionprogram avsedda att användas mot brottslingar och terrorister - ett påstående som det mexikanska ordförandeskapet förnekade.
"Det är mycket svårt att koppla samman ordförandeskapets ord med åtgärder eftersom vi hittills inte har hittat en tydlig återspegling av dessa ord i åtgärder som ger resultat", sade Ruelas, från artikel 19.
Reportrar säger dock att de senaste morden bevisar att deras arbete är mer brådskande än någonsin: "Nej till tystnad".
Alla bilder är upphovsrättsskyddade.