Mediauppspelning stöds inte på den här enheten
Usain Bolts nederlag av Justin Gatlin i den sista individen 100m han någonsin kommer att köra bevisade flera saker: att sporten har mindre tid för lyckliga slut än manus dramer; den tiden kommer ikapp även med någon som har gjort det hans företag fly det; och att även den största partiet kan bajsas om du släpper in fel karaktärer.
East End-dramat behöver deras skurkar, och på lördag kväll i Stratford Gatlin spelade den rollen för att fånga perfektion.
Två gånger fångad doping, en gång inför ett livstidsförbud som reducerades först till åtta år och sedan till fyra, han har länge varit anti-poster pojke för spår och fält - utan någon uppenbar ånger, ödmjukhet kvar för andra, en ofta vacklande påminnelse om att fusk kan fortfarande blomstra om deras juridiska team hitta rätt vinkel för att arbeta.
Det är inte helt logiskt. Andra vid dessa världsmästerskap har återvänt från avstängningar. Ryssland är förbjudet på obestämd tid för 2000-talet att ta sig an statssponsrad dopning. Bara Gatlin buades varje gång han tog sig till kvarteren, från värme på fredag morgon till semifinal på lördag kväll och sedan själva finalen.
Så det var att när han körde sin överkropp över mållinjen strax efter 21:45 BST - nästan obemärkt i körfält åtta, utanför perifer vision av Bolt i fyra och unga amerikanska Christian Coleman i fem - en våg av chock rullade runt packade plattor av anhängare, vände sig till misstro, att inte vilja acceptera vad som just hade hänt, att hoppas att något plötsligt kan avslöjas för att göra det rätt.
Gatlin tycker inte att charm är lätt att komma åt. Han slog på bromsarna, hoppade till uppmärksamhet och satte ett enda, förmanande finger på hans läppar, utmanade publiken att håna honom nu.
Hämnd, verkade det, var hans - för catcalls av de senaste två dagarna, för de som ansåg honom skjuten vid 35, för röran Bolt har gjort av hans lutningar på världen och olympiskt guld sedan han återvände för att tävla en äldre och oförlåtlig man 2010.
Och sedan hörde du publiken svara igen, först tusentals nära honom på den övre böjen, sedan de runt ovala spåret.
"Usain Bolt! Usain Bolt! Usain Bolt!"
Detta var Gatlins triumfögonblick: ovetande, oönskad, först hånande och sedan hånad i gengäld.
Ärans knä? Det gick till Bolt. Första intervjun med presentatören? Skitsnack. Den som alla åskådare sprang ner till banan för att röra vid och fotografera och gripa för selfies? Skitsnack.
En seger, men en pyrrhisk. Ett nederlag, men ett som behandlades som en triumf.
Den konstigaste av nätter, och en konstig sanning: Gatlin kan ha förtjänat allt detta - men han förtjänade denna seger också, i dess teknik och fokus om inte dess ursprung.
Mediauppspelning stöds inte på den här enheten
Under 2015 förväntade sig att slå en sjuk Bolt vid de senaste VM i Peking. Han hade lett med 15 meter att springa bara för att övertrampa med triumf framför honom och låta kungen klamra sig fast vid sin krona. Nu, i en ålder när hans ungdomliga hastighet har lakas bort, sprang han genom linjen som om ingenting kunde röra honom.
Bolts reaktion på pistolen var den långsammaste av alla i loppet. Fem hundradelar av en sekund ceded till Gatlin innan en meter hade körts, hundradels mer till Coleman.
När jakten kom, hade den osynliga bungelsträngen av gamla blivit ersatt av ett rep. Det var acceleration men inget uppsving. Mästerskapet stramade åt, men inte den amerikanska ungen eller landsmannen 14 år äldre.
Gatlin slutade på 9,92 sekunder, Coleman 9.94, Bolt 9.95. Aldrig tidigare hade 30-åriga jamaicanska springa så långsamt i en stor final. På samma stadion, för fem gyllene somrar sedan, hade han sprungit 9.63. Du kan inte stoppa klockan hela tiden. En dag kommer det att stoppa dig.
Mediauppspelning stöds inte på den här enheten
Världsmästerskapen har definierat Bolt och gett honom en enkel berättelse.
Berlin 2009: hans världsrekord 9.58, den största av alla. Daegu 2011: diskvalificerad för en falsk start, hans största besvikelse. Peking 2015: nederlaget från ingenstans Gatlin, utan tvekan hans största mirakel.
Detta skulle vara den stora finalen. Att historien kapades av en mörkare subplot kommer att lämna en del känsla som om något heligt har fläckats, samma känsla av sorg upplevt av dem som såg boxare Muhammad Ali slagna i 10 melankoliska rundor av Trevor Berbick i sin egen avslutande kamp.
Men ibland kan fullkomligheten i sig själv bli svår att förstå när den verkar komma så lätt. Vid nederlag kan vi se tillbaka på alla härligheter de senaste nio åren och se att ingen var förutbestämd och alla hävdades genom en aldrig tidigare skådad blandning av latent talang och outtröttligt hårt arbete.
Bolt har gjort så mycket på banan att ingen annan människa någonsin lyckats. Att hans sista individuella ras uppenbarade honom för att ha några dödliga brister trots allt bör inte undergräva hans status.
Han pratade om att vilja bli ihågkommen som Ali, som Pele. Det kommer han att vara.
Gatlin har sin världstitel - men aldrig kommer han att vinna samma tillgivenhet eller respekt. Ett ofullkomligt slut, men också med sin egen lilla fullkomlighet.
Mediauppspelning stöds inte på den här enheten
Och så slutar en perfekt karriär på ett ofullkomligt sätt.