Det fanns mål galore, med mästare Leicester sätta fyra förbi Pep Guardiola Manchester City och Watford och Burnley båda poäng tre gånger i sina segrar över Everton respektive Bournemouth.
Skrov och Crystal Palace delade sex mål medan Swansea gjorde tre i en välbehövlig seger över Sunderland.
Arsenal flyttade toppen på lördagen genom att slå Stoke, innan Chelsea såg utanför West Brom en dag senare för att återfå toppmötet.
Manchester United och Southampton båda hävdade smala segrar mot Tottenham och Middlesbrough, innan Liverpool och West Ham spelade ut en spännande dragning.
Mitt team är högst upp på den här sidan. Varför inte välja din egen från den kortlista som valts av BBC Sport journalister, och dela den med dina vänner?
Välj din XI från vår lista och dela med dina vänner.
Räddningen från Christian Eriksens frispark var första klass men det var inte min favorit. Den räddning jag trodde var enorm kom i första halvan när De Gea konfronterades med varje målvakt mardröm som Spanien internationella plötsligt inte kunde se bollen.
I sin iver att sätta upp sin defensiva mur, fann han sig lurande över sin linje för att rädda vad som skulle ha varit ett visst mål. Vad som gjorde räddningen ännu bättre var det faktum att fri-kick plockade upp tempot när bollen snurrade av torven. För att sätta dessa räddningar i perspektiv, var du tvungen att se lättnaden på ansiktena på Manchester United spelare, för att inte tala om manager Jose Mourinho. Grabbarna på Old Trafford börjar känna pressen.
Irländska ögon måste le i Lancashire efter två mål av irländare och tre välförtjänta poäng för Burnley.
Jeff Hendrick fick den fantastiska öppnaren men Stephen Ward gav målet som gav Clarets lite andrum i vad som blev ett kvävande möte. Det som imponerade mest på mig med Wards mål var hur snabbt han reagerade. Artur Boruc gjorde bra för att göra räddningen men Ward var på rebound som en kobra för att göra det 2-0.
Men jag fortsätter att bli något betryckt av chefer. Sean Dyche ansåg att fotboll är en tidsprövning och visselpipan måste blåsas i linje med den tid som läggs till brädet. Spelare spelar tills visselpipan. Tiden som läggs till är en indikator för domaren, och spelarna fortsätter att göra sitt jobb tills domaren blåser för tid. Det är inte domarens fel om de inte kan försvara sig under tiden.
Jag har alltid tänkt mycket på den här försvararen, särskilt hans konkurrenskraftiga egenskaper. Han påminner mig om sin landsman och 1978 VM-vinnande kapten Daniel Passarella - relativt liten till sin längd men en jätte i slaget.
Rojo kan spela var som helst på baksidan, men jag gillar honom på centerback där han kan attackera bollen och mannen om det behövs. Manchester United hörde aldrig ett knyst från Tottenhams Harry Kane och det var Rojos fel.
Nio vinster på traven för Blues tyder på att en Premier League titel kan vara att kalla på Gary Cahill och hans lag-kamrater ännu en gång.
Chelsea kapten var utmärkt mot en disciplinerad och välorganiserad West Brom sida - en punkt Manchester City chef Pep Guardiola kanske vill överväga.
Det var uppenbart att David Luiz fortfarande led av effekterna av förra veckans förfärliga utmaning från Sergio Aguero. Den brasilianska var fast besluten att spela men behövde lite omsorg och uppmärksamhet på baksidan, och han fick det från sin skeppare.
Cahill täckte allt och tog hand om en situation som normalt Luiz skulle ha hanterat. Ännu ett rent lakan för Chelsea och en kaptens föreställning av Cahill.
När Hector Bellerin spelar för Arsenal brukar de vinna. Hans passkvalitet är så bra när han är i den sista tredjedelen av planen, det är ganska imponerande.
Substitutet hade bara varit på planen i några minuter, efter att ha kommit tillbaka från skada, och han orsakade Stoke alla typer av problem ner till höger. Full-back producerade sedan den mest underbara bollen för Theo Walcott att utjämna och nästan omedelbart sätta upp en chans för Alex Oxlade-Chamberlain, som borde ha gjort bättre. Bellerin är en fantastisk talang och förtjänar sin plats i Arsenal laget.
När det gäller Stoke, var det en tapper insats med anmärkningsvärda föreställningar särskilt från Joe Allen och Charlie Adam. Men Adam måste vara försiktig. Han fångade Alexis Sanchez med ett otäckt klipp när han spelade en en-två med Alex Iwobi för Arsenal tredje mål.
Han kom undan med vad som kan ha tolkats som ett klumpigt misstag av vissa, men en stämpel av andra som vet vad som faktiskt sker på en fotbollsplan. Adam kom undan den här gången, men det kan kosta honom och hans team i framtiden.
Den här killen är kapabel till otroliga saker, det enda problemet är att du inte vet när det otroliga kommer att hända. Mot Hull var han ospelbar.
Du kände något speciellt var på gång när han dansade runt tre spelare, kom in på mål och missade målet men vad som ägde rum därefter var bara sensationellt när han nästan ensam tog Hull isär. Han fördes ner för Crystal Palaces straff och assisterades i deras utjämning. Men stunden att njuta var Zahas mål eftersom det var speciellt.
Dragningen var det minst välförtjänta palatset efter ett skamligt dyk i lådan av Hull's Robert Snodgrass, och två överklaganden avvisades av domaren Michael Jones. Båda utmaningarna gällde Christian Benteke, av vilken den andra såg mer ut som ett angrepp än en foul.
Tack och lov Zaha är kapabel att producera den enstaka prestation som denna. Jag antar att om han gjorde det här varje vecka, skulle han spela för Real Madrid och inte Crystal Palace.
Vilket mål. Kontrollen var lite speciell men kvaliteten på avslutningen bara blåste bort mig. Han sa i sin post-match intervju att han vill göra mål - väl han kommer inte att göra många bättre mål i sin karriär än hans strejk mot Bournemouth.
Men det var inte bara målet som gjorde Hendricks prestation skild från resten, utan hans totala bidrag. På en annan dag han kan ha haft ett straff när Harry Arter buntade Hendrick över i lådan och det visade igen att spelaren har en frisk näsa för att sniffa ut mål.
Jag blev lika förvånad som alla andra över att Henrikh Mkhitaryan tyckte att det var så svårt att komma in på Manchester United-sidan. Jag hade observerat hans talanger när han var på Borussia Dortmund och tänkte "vilken utmärkt signering". Hans prestation i öppningsspelet för säsongen visade igen att Premier League är ingen promenad i parken, och spelaren betalade priset för att inte börja bra.
Den här veckan har dock visat sig vara en stor framgång för Armeniens internationella partner. Hans mål och prestation i Europaförbundet visade vad han är kapabel till och mot Spurs såg han ännu mer imponerande ut. Vad synd att en så dålig tackling av Tottenham Danny Rose rånade den bästa spelaren på planen från att avsluta en match han verkar kontrollera från början.
Tre lysande tagna mål av Jamie Vardy fick Manchester City att se mindre ut än vanligt. Vardy var tillbaka till sitt rovdjur bäst och jag kan inte bestämma mig för vilka av hans mål jag njöt mest - hans första, som han sköt förbi Claudio Bravo i sidan av nätet? Eller hans tredje, som han skruvade över linjen från vad som verkade en omöjlig vinkel?
Men det som är mest oroande med detta möte var Manchester Citys inställning. När ska Pep Guardiola ta Premier League på allvar? Hur i hela friden Manchester City chefen förväntade sig att gå till King Power Stadium med en så kavaljerare inställning till deras defensiva ansvar jag inte kan föreställa mig.
Vad förväntade sig Guardiola? Att Leicester skulle bli så skrämd av ryktet om stadens attackerande stil att de skulle vara rädda stela? Vi såg vad Vardy och hans lagkamrater tyckte om den idén, eller hur? De strimlade Manchester City på 30 minuter och det var inget mindre än besökarna förtjänade för att visa sådan arrogans.
Jag hatade den här spelaren förra säsongen och nu börjar jag älska honom. Vilket slut, vilken föreställning och vilken seger för Chelsea. Ett mål var alltid att bestämma denna fixtur och det var en enkel fråga om vem som skulle göra det första misstaget.
Tyvärr för West Brom, det var Gareth McAuley, som har varit enastående för baggies återigen denna säsong. Han släppte in Diego Costa på ett pass han inte hade någon rätt att vinna och det som då ägde rum var ganska extraordinärt.
Costa, som hade vunnit vad som verkade vara en förlorad sak, siktade från den mest akuta vinkeln och böjde en sensationell skott i övre hörnet. Costa verkar sätta alla sina ansträngningar i sitt spel och verkar vara mindre intresserad av att sätta bränder över hela planen.
Hans första mål var fantastiskt och hans andra var inte dåligt heller. Stefano Okaka har funnit en anpassning till livet i Premier League ganska krävande, efter att ha försenats av skada.
Men, hans chef har ihärdigt med strejkaren, som har varit lyckligt för Walter Mazarri med Odion Ighalo lider av andra säsongens syndrom.
Detta var Everton fjärde på varandra följande bort ligan nederlag och jag kan inte komma ihåg när jag har sett så abject försvara på inställda pjäser. Jag har sagt det tidigare, något är inte riktigt rätt i Goodison Park och de måste fixa det snabbt.
Vilken helg i Premier League.