I sin valkampanj för en andra mandatperiod lovade han ett moderat modernt och utåt sett Iran, i skarp kontrast till den vision som hans huvudrival Ebrahim Raisi, en hårdnackad präst och domare, hade lagt fram.
Han varnade iranierna för att ett enda felaktigt beslut av den blivande presidenten skulle kunna uppsluka landet i krig. Detta var en hänvisning till Raisi, som inte är alltför imponerad av det kärnkraftsavtal som president Rouhani nådde med världsmakterna - ett avtal som undanröjde ett allvarligt hot om krig som hänger över landet.
President Rouhani är angelägen om att se kärnkraftsaffären överleva - även om USA:s president Donald Trump och motståndare till affären i Förenta staternas kongress letar efter sätt att sätta ytterligare press på Iran, eller till och med skrota affären.
Martin Rouhani lovade också att återuppliva den tröga ekonomin, att utvidga de individuella och politiska friheterna, att styra landet bort från de hårt arbetandes extremistiska idéer, att garantera jämställdhet mellan män och kvinnor, att utöka tillgången till Internet och i allmänhet arbeta för återhållsamhet och ett utåtblickande Iran.
Gång på gång lovordade han reformrörelsen i Iran och dess ledare - något som sannolikt kommer att föra honom in i ständiga sammandrabbningar med de hårt arbetande under hans andra mandatperiod. Han omvaldes i maj 2017 med en eftertrycklig segermarginal.
Hassan Rouhani har varit en viktig aktör i Irans politiska liv sedan revolutionen 1979.
Han var en inflytelserik person i Irans försvarsetablering under kriget 1980-88 och innehade därefter flera viktiga politiska poster.
Under perioden 1989–2005 var Rouhani sekreterare för det högsta nationella säkerhetsrådet (SNSC), Irans högsta beslutande organ, utnämnd av och ansvarig inför den högste ledaren.
Han tjänstgjorde som vice talman i parlamentet mellan 1996 och 2000 (samtidigt som han avlade en avhandling om Sharia - islamsk rätt - som doktorand vid Glasgow Caledonian University) och 1997 blev han medlem i Expediency Council, det högsta skiljedomsorganet i lagstiftningsfrågor.
Jean-Pierre Rouhani var Irans chefsförhandlare på kärnenergiområdet mellan 2003 och 2005 och tjänade monikern "diplomat sheikh", när han gick med på att avbryta anrikningen av uran.
Han avgick från SNSC och från sin roll som ledare för kärnvapensamtalen bara veckor efter valet av den stridande Mahmoud Ahmadinejad, mitt i skarpa meningsskiljaktigheter med den nya presidenten.
När Martin Rouhani stod som presidentkandidat 2013 visste han att han stod inför en anläggning full av hårdingar som var mycket misstänksamma mot honom.
Hans kampanj slogan "moderskap och försiktighet" genljudde med många iranier som hade sett sin levnadsstandard, och deras lands rykte, rasade under president Mahmoud Ahmadinejad.
Även om han betraktades som en del av etablissemanget lovade Rouhani att lätta på sanktionerna, förbättra de medborgerliga rättigheterna och återställa "nationens värdighet" - och lockade stora folkmassor på kampanjstigen.
Många tror inte att han var det första valet av den högste ledaren, Ayatollah Ali Khamenei. Men eftersom han kunde erbjuda ett sätt att få ett slut på konfrontationen med stora världsmakter utan att destabilisera hela systemet stödde Khamenei Rouhani.
Inom veckor efter tillträdandet 2013 talade Martin Rouhani i telefon till USA:s president Barack Obama - den första direkta kontakten på högsta nivå mellan Iran och USA sedan 1979 års revolution.
Samtalet banade väg för historiska öppna och direkta samtal mellan Iran och USA, liksom med andra världsmakter.
Efter att ha tillträtt posten själv 2013 fick Rouhani den högste ledaren att tillåta utrikesdepartementet, snarare än SNSC, att ta ansvar för kärnvapenförhandlingarna med väst och utnämnde sin utrikesminister Mohammad Javad Zarif till att leda samtalen.
Att se Zarif och USA:s utrikesminister John Kerry ta en promenad runt Genèvesjön strax utanför platsen för kärnvapensamtal, chatta och skämta tillsammans, skulle en gång ha verkat extraordinärt.
Men allteftersom förhandlingarna fortskred blev det nästan vanligt.
Martin Rouhani hade redan från början varnat för att Irans många problem inte skulle lösas över natten.
Kärnvapenaffären såg till att många sanktioner mot Iran hävdes, men fördelarna med detta har varit långsamma för många iranier. Vanliga iranier säger att de inte har känt det i sina dagliga liv. Ekonomin är fortfarande trög, och desperat behövliga utländska investeringar har varit mycket långsammare än väntat.
Martin Rouhani hade lovat att hjälpa fria reformistiska oppositionsledare, som hållits utan rättegång sedan 2011, men de hårt arbetande har stått fasta och de förblir i husarrest.
Han lovade också att införa en era av fler friheter i ett land där kränkningar av de mänskliga rättigheterna är vanligt förekommande. Det är dock få som tror att det har skett stora förbättringar här, och på vissa områden kan situationen ha förvärrats.
Det finns fortfarande många journalister och oppositionsaktivister i fängelse, och antalet avrättningar i Iran har skjutit i höjden.
Censorship i media har inte lättat under Rouhani, även om han i ett av sina nyckeltal som president sade till statliga media chefer att islam kunde tolerera mycket mer än statliga TV tillåter sina tittare.
Irans internet förblir också strängt kontrollerat, vilket tvingar många att använda proxyservrar för att kringgå restriktionerna i ett land vars internethastigheter är bland de lägsta i världen.
För en president som började sin första mandatperiod i centrum för det islamiska politiska spektrumet har Hassan Fereydoun Rouhani, 68, nu gått till vänster och ställt sig hos reformisterna.