De kunde hålla en metallplatta några centimeter ovanför kaninens bröst och använda den för att reglera djurets hjärtslag.
Om sådana medicinska implantat kunde göras för att arbeta hos människor, skulle det kunna leda till mindre anordningar som är säkrare att passa.
Resultaten publiceras i tidskriften PNAS.
Forskarna från Stanford University hoppas att deras utveckling också så småningom kan frigöra de skrymmande batterier och klumpiga laddningssystem som för närvarande är en del av sådana enheter.
Den centrala upptäckten var en ny typ av trådlös kraftöverföring som säkert kunde tränga in djupt inne i kroppen, med ungefär samma kraft som en mobiltelefon.
"Vi måste göra dessa enheter så små som möjligt för att lättare implantera dem djupt i kroppen", säger medförfattaren Dr Ada Poon, från Stanfords avdelning för elektroteknik.
Det finns i stort sett två kategorier av elektromagnetiska vågor som har övervägts fram till nu: långt fält och nära fält.
Långfältsvågor, som de som sänds från radiotorn, kan färdas långa sträckor, men antingen studsar av kroppen ofarligt, eller absorberas som värme.
Nära fältvågor kan användas säkert, men de kan bara överföra kraft över korta avstånd.
Forskarna kunde designa en apparat som blandar säkerheten för nära fältvågor med räckvidden för fjärran fältvågor.
"Med denna metod, kan vi säkert överföra kraft till små implantat i organ som hjärtat eller hjärnan, långt bortom räckvidden för nuvarande nära-fält-system", säger John Ho, en doktorand i Dr Poons labb.
Amerikanska forskare har byggt en trådlöst driven pacemaker lika stor som ett riskorn och implanterat det i en kanin.