President Omar al-Bashirs regering gillar att hålla ett hårt tyglar över Sudans medie- och kulturinstitutioner, med statsutrustade tävlingar och publikationer som försöker ersätta en en gång så spännande poesiscen.
En tung polisnärvaro i huvudstaden har avskräckt de spontana poetiska utbrott som en gång var vanliga på gatorna i centrala Khartoum eller de trädkantade vägarna på dess historiska campus.
Men på typiskt sudanesiskt sätt har tvång bara sporrat till motstånd. Intima sammankomster och online forum har sprungit som rosor från betongen.
NWN är en grupp som framgångsrikt har huggit ut ett utrymme.
Den talade ordet poesi händelsen grundades för fem år sedan och har förlitat sig på utskickslistor inbjudningar och donerade platser för att undkomma censur och polisen ingripande.
En plattform för yttrandefrihet, där arabiska och engelsktalande poeter njuter av vad min vän Sara Elhassan beskriver som en öppen mikrofon som faktiskt är "öppen".
En lyx i den tungt bevakade staden, händelsen har överlevt räder, hot och granskning från National Intelligence and Security Services (NISS), som förbehåller sig rätten att upplösa offentliga sammankomster.
Det har även resonans runt om i världen när en video av en poetisk föreställning på arabiska och engelska av Ms Elhassan blev viral 2014.
Dikten, ett svar på en sudanesisk professors kommentar på TV om att han var missnöjd med de otillfredsställande skönhetsnivåer som visades av landets kvinnor, satte frisk luft i den gamla offentliga arenan för diskussion och uttryck.
"Uppenbarligen, vi är inget annat än € € vackra ansikten placeras på display, att köpas och säljas, och senare lagras som eftertänksamma. Vackra ansikten monterade och hängde på väggen som hjorthuvuden. Priserna prisas, tills nyheten dör - sedan senare lättvindigt kastas i samtal, "läser ett utdrag ur stycket.
Varje gång dessa ord delades på Whatsapp, Facebook och Twitter breddades de sociala kommentarerna, vanligtvis monopoliserade av politiker och akademiker.
Yousra Elbagir:
Sudans ungdom sjunger nu med sin egen sång för att bekämpa censur och kontroll, med världen som sin scen.
Föreställningen representerade inte bara en ny era av debatt utan hyllade oavsiktligt Sudans historia av muntlig poesi som ett stridsrop och ett hävdande av identiteten.
Under andra världskriget tog den berömde poeten och lovsångaren Aisha Al-Falatiya till slagfältet för att stödja sudanesiska soldater som kämpade mot axelmakter under brittiskt styre, motiverade av utsikterna till självständighet.
Trupperna gladdes av hennes texter, som liknade de fascistiska ledarna Hitlers och Mussolinis makt vid "ett utländskt mynt utan värde på vår marknad".
När poesin en gång användes för att provocera fram nationella känslor, används den nu av samtida sudanesiska poeter för att brottas med en konfliktfylld nationell identitet.
Arabiseringskampanjen under president Bashir har format det sociala landskapet och lett folkkulturen i den östafrikanska nationen mot arabvärlden.
Många poeter som Al-Saddig Al-Raddi, som brottas med afrikanska, arabiska och islamiska identiteter, vänder sig till nyanserna av sitt eget arv i motstånd.
Hans politiska röst såg honom censureras och kastas i fängelse i Sudan. Han bor nu i London och anses vara en av Afrikas bästa samtida poeter.
Prisbelönad sudanesisk-amerikansk poet Safia Elhillo turnerar i USA och bjuder in publikmedlemmar att fundera över hennes komplexa begrepp "hem", väver bilder av sin farfars hem i Khartoum med sitt barndomshem i Maryland på både arabiska och engelska.
Under 2015 vann Darfur-födde Yale-poeten Emitihal Mahmoud den individuella världspoesien Slam med en dikt som hette "Mama". En hyllning till hennes mor och en slående berättelse om hur hon ledde deras flykt från deras brinnande by i Sudan.
Likt den gamla dikten som har förvandlats till folksånger har en hel genre av klassisk mainstream sudanesisk musik - känd som al-Haqeeba - sitt ursprung i de banbrytande dikterna Wad Al-Rabi, Omar Al-Bana, Khalil Farah och Sayed Abdelaziz.
Al-Haqeeba drevs av revolutioner mot brittiska kolonialmakter och gav sig i väg på 1920-talet och var soundtrack för folkliga uppror och kulturmotstånd i huvudstaden.
I vad som bara kan beskrivas som en modern renässans har Haqeeba-sånger nyligen remixats av den unge sudanesiska producenten Sammany.
Samlingen, som kallas Briefcase, har spelats mer än 250 000 gånger på Soundcloud.
Den tar del av klassiska sånger som lånar texter från kärleksdikter eller dikter om nationell stolthet.
Samlingen, blandar reggae, electro och hus slår med sudanesisk musik på ett sätt som gestaltar hur många ungdomar i landet känner: kopplade till deras nations rika kultur men också mainstream globala trender, ljud och smaker.
Precis som dess soldater historiskt marscherade till texter om motstånd, egenmakt och arv mot utländska härskande makter, sjunger nu Sudans ungdomar till sin egen melodi för att bekämpa censur och kontroll, med världen som sin scen.
I vår serie av brev från afrikanska journalister tittar Yousra Elbagir på hur Sudans unga poeter återupplivar nationens tradition av lyriskt motstånd.