En av de första ut ur kvarteren är en turnerande produktion av All My Sons av svartledda teaterkompaniet Talawa.
Berättelsen handlar om det amerikanska paret Joe och Kate Keller, vars son saknas efter andra världskriget.
Dess regissör Michael Buffong berättar för konstkorrespondenten Tim Masters vad som gör pjäsen till en 20th Century klassiker.
Vad betyder det för dig att ta alla mina söner på vägen under Millers jubileumsår?
Det faktum att det är ett jubileumsår lyser en ännu ljusare fokus på vad som är ett fantastiskt arbete och en fantastisk författare.
Vi gjorde ursprungligen detta 2013 och jag skulle gärna vilja säga att jag planerade turnén för hundraårsjubileet, men sanningen är att det är en tillfällighet.
Vad gör alla mina söner till en amerikansk klassiker?
Temana är så universella. På en nivå handlar det om att jaga drömmen och kostnaden för att försöka leva den. De teman som kommer ut ur pjäsen är frågor om lojalitet och förtroende och svek, och hemligheter inom familjer och hur människor kolliderar och hur i slutändan allt kan falla ner.
Temana är så universella - vad skulle du göra för din familj? Joe Keller tycker att allt är förlåtet för att det har gjorts för hans familj men han har inget större socialt ansvar. Det är hans undergång.
2013 års produktion tjänade femstjärniga recensioner - ökar det trycket på att ta ut den två år senare?
Jag har inte tänkt på det. Om jag gjorde det skulle jag inte sova så bra. Jag antar att det kan ge lite press.
Jag läser recensioner, du kan inte hjälpa det. Man måste kunna ta dem - de goda och de dåliga.
Med tanke på att det var en sån hit, hur mycket tweaking den här gången?
Som med alla fantastiska pjäser när du får återbesök det du inser dess djup - vi hittar så många nya saker. Hälften av rollerna är olika så det kan inte vara samma eftersom de för med sig nya element. Det går bara att visa kvaliteten på texten: det finns alltid mer att gräva fram.
Ger pjäsen ett nytt perspektiv?
Det ger verkligen en nyans. Om man tänker på en svart familj som försöker uppnå den amerikanska drömmen plötsligt blir insatserna ännu högre på grund av svart historia i USA.
Men det är i grund och botten samma historia: det är ett familjedrama, och denna familj är en allamerikansk familj.
Du tog över Talawa 2012 - finns det fortfarande saker du vill uppnå?
Jag är bara i början. De senaste tre åren har varit stora och vi börjar uppnå några av de saker som vi har föresatt oss att göra. Det är bra att vi får göra alla mina söner, och vi får arbeta med företag som National Theatre som vi gjorde förra året med Moon på en Rainbow Shawl.
Vi har ett författarprogram som arbetar med Bush och Soho Theatres och BBC, och vi har ett utrymme som vi är desperata att utveckla till en 100-plats plats. Vi söker finansiering för att göra det.
Vad är det senaste om workshops du har haft med Lenny Henry på en pjäs om den amerikanska komikern Richard Pryor?
Vi är fortfarande i verkstadsprocessen. Det håller på att utvecklas. Jag hoppas att det kommer till scenen. Vi är båda angelägna om att det skall ske.
Alla mina söner, med en rollbesättning ledd av Ray Shell och Dona Croll, har öppnat på Ipswich's New Wolsey Theatre och turnerar fram till den 25 april. En fullständig lista över turnédatum finns på Talawas webbplats.
Efter sin utförsäljning på Young Vic, A View from the Bridge, med Mark Strong ledande gipset, öppnar på West End's Wyndham's Theatre den 16 februari, och är nu i förhandsvisning.
RSC:s produktion av Millers Pulitzerprisbelönade Death of a Salesman börjar förhandsvisningar i mars på Stratford-upon-Avon, med Antony Sher och Alex Hassell som far och son, Willy Loman och Biff.
Sian Phillips leder ensemblen av Sheffield Theatres väckelse av Arthur Millers lek för tid från 12 mars - 4 april på Crucible.
Ett drama som ursprungligen skrevs av Miller för den stora skärmen, The Hook - om korruption i New Yorks hamn - har sin världspremiär på Northamptons Royal och Derngate teater den 5-27 juni.
100-årsjubileet av dramatikern Arthur Millers födelse markeras med en explosion av produktioner runt om i Storbritannien 2015.