Mycket då och då framträder skakningar i Zimbabwes politiska landskap som pekar på en förändring i utsikterna för denna rika men belägrade sydafrikanska nation.
För oss som ser Robert Mugabes Zimbabwes föränderliga förmögenheter är den varnande berättelsen alltid att förvänta oss det oväntade och att inte göra några antaganden om resultatet.
President Mugabes styrande Zanu-PF-parti är rasande med nya splittringar över vem som kommer att efterträda honom - inflytelserika figurer och namn som en gång förde hela kapitel i historien om nationens revolutioner har kastats åt sidan.
För hans del har 92-åringen länge övervägt att tala om en framtid där han är frånvarande som liktydigt med förräderi.
Han är fortfarande ordförande och det finns ingen ledig plats för den tjänsten och folket, säger han, bör inte "förvirras av förvirringsförespråkarna".
Och under de senaste två åren har hans yngre fru Grace tvingat in sin vilja i debatten, sett en vicepresident avfyras och skjuter på en annan samtidigt som han förklarar precis häromdagen att om det skulle behövas, skulle Mugabe fortsätta att härska från sin grav.
Hyperinflation och Zimbabwes berömda miljarder och biljoner dollar sedlar är något som hör till det förflutna, men nu har hård valuta varit i brist på tillgång.
Den avreglerade dollarekonomin 2009 är på gränsen till kollaps, det finns långa köer vid banker som har begränsat de belopp som människor kan ta ut och det finns planer på att införa nya obligationssedlar för att lindra likviditetskrisen.
Farai Sevenzo, det är jag.
"Ingen utredning, inga gripanden - bara ett hål på 15 miljarder dollar i landets kassakistor"
Landet importerar mer än det säljer, arbetslösheten fortsätter att stiga, medan en stolt historia av god utbildning bara har producerat miljontals leverantörer som säljer billiga varor och mat till sina medfattiga medborgare som företag runt omkring dem.
Landets större sjukhus har ibland gått utan vatten och elektricitet, och det förvånar ingen att presidentens dotter födde i Singapore snarare än ett lokalt förlossningssjukhus; och att Morgan Tsvangirai, ledaren för den officiella oppositionen, har genomgått behandling på ett sydafrikanskt sjukhus.
Behovet av mat är lika verkligt för miljoner som torkan som drabbar hela södra Afrika, och politikernas engagemang i den tragiska såpoperan av Mugabes sista dagar på jorden har inte erbjudit någon ny plan för att mata dem och ge dem jobb.
Istället har rubrikerna i år firat sin 92: a födelsedag, medan han meddelade i mars att $ 15 miljarder (Â £ 10 miljarder) av landets diamant rikedom hade plundrats och helt enkelt försvunnit.
Ingen utredning, inga gripanden - bara ett hål på 15 miljarder dollar i landets kassakistor.
I samband med denna prövande bakgrund tog en 39-årig pastor som hette Evan Mawarire, baserad i huvudstaden, Harare, till sociala medier förra månaden och uppmanade zimbabwianerna att återta sin flagga, att sluta önska att de bodde i ett annat land och att tvinga politikerna att svara på frågor om sin brist på ansvar och korrupta sätt utan rädsla.
Hashtaggen #ThisFlag föddes och internet-littererade zimbabwianer inom och utanför landet började sända sina frustrationer, upprepa tagglinjen "hatichada, hatchatya" - vilket betyder i Shona "vi har fått nog, vi är inte rädda".
De säger att de kommer att vägra muta poliser, de kommer att titta på och sprida sagor om korruption, de kommer inte att papegoja det styrande partiets ursäkter, som i åratal har skyllt västerländska sanktioner för dåligt tillhandahållande av tjänster och den sjuka ekonomin.
Regeringslojala ministrar har avfärdat uppstarten #ThisFlag-trenden som en elitistisk diaspora-inspirerad rörelse som har tagit "till Twitter", som inte skulle ha något inflytande med de tusentals lantbor som konsekvent har röstat president Mugabe tillbaka till makten.
Ändå var det tydligt att ett par hundra tusen medborgare med tillgång till smarta telefoner hade startat en debatt, som inte var kopplad till en döende opposition, vars lojalitet var till nationsflaggan snarare än till personlighetspolitiken.
Zanu-PF-valen har tenderat att vara en enad strategi för väljarkåren, som isolerade stadsoppositionen och inte var blyg för våld och uppenbara mutor i pengar, majs eller mark.
Och en stor del av medborgarna höll sina huvuden nere och gick sin verksamhet som aktivister försvann och ben bröts.
Men bevisen på vanstyre finns överallt, och om de inte längre har råd att betala sina barns skolavgifter, har de inte råd att vara likgiltiga.
Dessutom är Zanu-PF:s formidabla enade front inte mer, överallt ser ni tidigare Mugabe-lojalister utstrålar oppositionens bittra språk.
Zimbabwes nästa val kommer inte förrän 2018, men en "miljon man marsch" förra veckan såg tusentals människor på Harares gator i en show av stöd för Mugabes kandidatur, medan nyligen oppositionsmarscher i Harare och Bulawayo skapade ett hav av rött för oppositionen Rörelse av demokratisk förändring (MDC).
Det måste sägas att det nya partiet Joice Mujuru, Mugabes avskedade vice ordförande, är blygt för att protestera mot landets närvaro.
Startpistolen för vad som sannolikt kommer att bli ett spelskiftande val har avfyrats 18 månader tidigt.
Och det kommer att bli en omröstning där medborgarnas apati mycket väl kan höra det förgångna till.
Mer från Farai Sevenzo:
I vår serie brev från afrikanska journalister tittar filmmakaren och kolumnisten Farai Sevenzo på varför zimbabwianerna vänder sig till sin flagga för att kräva ansvarsskyldighet från politiker.