Den Lucky Country av Donald Horne, som kom ut 1964, har gått vidare till att bli en kultklassiker, samt sorgsna detta land med ett helt missriktat smeknamn.
När jag kom till Australien för drygt ett år sedan, var det den första bok jag läste efter att ha fått en rekommendation från min föregångare.
"Det låter optimistiskt", tänkte jag, söker inspiration för mitt nya liv ner under.
Det är emellertid en mycket deprimerande läsning. En fördömande och dyster bedömning av det australiska samhället i början av 1960-talet.
"En hink kallt saltvatten töms på magen på en drömmande solbadare," är hur en kritiker beskrev det på den tiden.
De inledande orden i dess sista kapitel sammanfattar bokens avhandling:
"Australien är ett lyckligt land som främst drivs av andra klass människor som delar sin tur. Den lever på andra människors idéer, och även om dess vanliga människor är anpassningsbara, saknar de flesta av dess ledare (inom alla områden) så nyfikenhet på de händelser som omger dem att de ofta överraskas."
I grund och botten målade Horne en bild av ett djupt konservativt och oambitiöst land som hade kommit dit det var med tur snarare än förtjänst, ridande på rockstjärtarna av sina historiska band till Storbritannien.
"I den tursamma stilen har vi aldrig "tjänat" vår demokrati. Vi gick helt enkelt med på några brittiska vanor," Horne skrev i sin 1976 uppföljning, Death of a Lucky Country.
Det faktum att bokens titel var ironisk och att de flesta människor nu för tiden hänvisar till Australien som The Lucky Country gör det i ett positivt ljus, körde Horne runt kurvan.
"Jag har varit tvungen att sitta igenom det mest skrämmande skräp som på varandra följande generationer felaktigt tillämpat denna fras," Horne fortsatte senare att säga.
År 1964 rörde emellertid Lucky Country, trots att det ooptimistiskt mottogs av dess förläggare, tydligt en nerv hos den australiska allmänheten.
Den sålde mer än 100.000 exemplar under sitt första år, ett australiskt rekord för en bok av sitt slag. Det är nu i sin sjätte upplaga.
Australiens premiärminister Tony Abbott beskrev nyligen bokens publikation som ett av de avgörande ögonblicken i Australiens historia.
Frågan för många är om Donald Hornes bedömning fortfarande gäller. Är Australien fortfarande Lucky Country?
Det är utan tvivel en framgångsrik och framgångsrik sådan.
När världens ledare kommer till Brisbane om några veckor för G20-mötet, med en agenda som inkluderar att försöka lyfta mer av den globala befolkningen ur fattigdom, kommer de att göra det från femstjärniga bekvämligheten i ett otroligt välbärgat samhälle.
En studie av investmentbank Credit Suisse nyligen bedömde australier att vara de rikaste människorna i världen, med en median australisk vuxen värd mer än $ 225.000 (A$ 258.000), de flesta av det på grund av höga fastighetsvärden.
Forskning av Economist Intelligence Unit listade Australien som det näst bästa landet i världen att födas, slagen endast av de högt flygande schweizarna.
Australiska städer regelbundet peppar de 10 bästa platserna att leva på. Melbourne, Sydney, Perth och Adelaide alla gjorde det till affärsslut i Economist senaste liveability index.
Och innan resten av världen blir för grön av avund, dessa städer är också bland de dyraste platserna att sätta upp hem.
Men precis som i de flesta rika länder finns det här en extrem fattigdom i fickorna. Australiens ursprungsbefolkning klarar sig särskilt dåligt.
Den förväntade livslängden, en viktig ekonomisk indikator, för befolkningen i Aboriginerna och Torres Strait Islander är mer än 10 år mindre än för den icke-ursprungliga befolkningen.
En undersökning som nyligen gjordes av det australiska rådet för socialtjänst visade att en av sju australier lever under fattigdomsgränsen.
Men fattigdomsgränsen är Australien anses till US$350 (A$400) i veckan för en enda vuxen och US$740 (A$840) i veckan för ett par med två barn.
Det är inte mycket pengar att leva på i Australien men det är ganska väl jämfört med världens andra rika nationer, än mindre de fattiga.
US Census Bureau anser att fattigdomsgränsen är bara US$228 (A$260) i veckan för en enda vuxen och US$454 (A$515) i veckan för en familj med två vuxna och 2 barn.
I Australien var den genomsnittliga lönen i maj 2014 före skatt 51.383 US$ (A$58.239) per år och 69.413 US$ (A$78.701) för heltidsanställda.
År 2013 var den genomsnittliga lönen för en amerikansk person bara 43 041 US-dollar (48 784) och medianlönen var bara 28 031 US-dollar (31757 dollar).
En australiensisk vän till mig skämtade häromdagen: "Glöm gnället, vi har blivit en nation av gnäll Aussies."
Han föreslog att människor i Sydney skulle betrakta A$100,000 (US$88.0000) som en normal lön för en relativt framgångsrik person.
Australien har haft 23 år av ekonomisk tillväxt i följd. Det har varit en av världens få utvecklade ekonomier för att undvika den globala finanskrisen.
Mycket av denna framgång har byggts på landets enorma mineralrikedom, en gruvboom som har pågått i mer än ett decennium och som utan tvekan fortfarande pågår, vare sig det är i långsammare takt.
En del kanske hävdar att mineralrikedomen återigen gör Australien till ett lyckligt land; ett land som inte har blivit rikt genom innovation utan snarare genom lyckan att sitta på enorma högar av kol, järnmalm, koppar och uran.
Naturligtvis är det inte att säga att många andra länder inte har dragit nytta av liknande lycka. Saudiarabien måste vara den lyckligaste av dem alla.
Men i innovationsarbetet går det fortfarande ganska dåligt för Australien.
Economist Economist's Economic Innovation Index har Australien rankad 22:a, långt efter Japan, USA, Tyskland och Sverige.
På liknande sätt misslyckas Australien med att komma in i topp 20 - rang bakom sådana som Portugal, Belgien, Israel och Island.
Alla som har upplevt Australiens tanke-numbingly långsamma internet-anslutningar kan vittna om just denna låga poäng.
Australien har länge varit lovande att omfamna "Asiatiska århundradet".
Landet stod en gång inför "avståndets tyranni" när det gäller de europeiska exportmarknaderna, men befinner sig nu praktiskt taget på tröskeln till de snabbt växande ekonomierna i Östasien.
Ändå har på varandra följande regeringar ännu inte lyckats uppfylla sina löften om att öka undervisningen i asiatiska språk i Australiens skolor.
Donald Horne dog 2005 när Australien gick in i toppåren av sitt välstånd. Vi får aldrig veta om han fortfarande skulle betrakta sitt hemland som Lucky Country.
Allt detta är inte att säga att Australien inte är en underbar plats att leva på. Jag, för en, kan gå i god för Sydney som en av världens coolaste och mest fantastiska städer.
Jag känner mig lycklig över att vara här. Jag lämnar det åt andra att döma.
Det är 50 år sedan en av Australiens mest ikoniska böcker publicerades.