Bara ett tillfälle när hotelldörren var fysiskt blockerad från insidan och ledningen sa åt oss att stanna.
Det var inte i något avlägset hörn av världen. Det var i Birmingham.
Sommaren 2011, då en testmatch spelades på Edgbaston i samband med oroligheter i städerna, med upploppen över hela England. Vi gjorde som vi blev tillsagda, men det kändes fel.
Hittills i Gent, värd för Storbritanniens första Davis Cup final i 35 år och en stad med fantastiska arkitektoniska miljöer, ingenting har känts hotande.
Inom sportsäkerhet blir ofta historien. "Att gå eller inte gå" dilemmat delas av konkurrenter, journalister och åskådare.
Ibland finns det direkta instruktioner, men oftast överlåts beslutet till individen. Vi måste alla svara på den grundläggande frågan: "Är det säkert?" Det är inte lätt.
Enligt min erfarenhet finns det två olika tillvägagångssätt för säkerhet vid händelser som anses vara en risk: avsiktlig styrkevisning och diskret utplacering.
Det mest minnesvärda exemplet på den första strategi jag har upplevt var i Indien i december 2008 när England cricket laget återvände till landet efter Mumbai attacker.
Till och med vid det första träningspasset i Chennai fanns det beväpnade säkerhetsmän runt gränsen. Varje gång en fladdermöss gick från marken tillbaka in i omklädningsrummet fanns det soldater eller poliser runt honom. Alltid med vapen.
Cricket marken i Mohali är traditionellt gynnad när det finns ett ökat behov av säkerhet i Indien - det moderna rutnätet mönstret på de breda omgivande gatorna gör det lättare att stänga av.
Det var där England spelade Indien i det andra testet 2008 och det är också där Indien spelade Pakistan i 2011 års VM.
Vid båda tillfällena var uppvisningen av vapen och arbetskraft enastående. Jag minns en upplyft, sandig kulsprutor nära marken och så många olika uniformer att det var svårt att urskilja vilket regemente eller avdelning varje grupp av säkerhetspersonal tillhörde.
En känsla av säkerhet skapas inte alltid av rena tal. I Gent, hittills har vi upplevt det andra tillvägagångssättet.
Internationella tennisförbundet klargjorde mycket tidigt att åskådare skulle ställas inför ytterligare säkerhetskontroller. I grund och botten kommer fans inte att kunna ta med något till lokalen - vi har fått höra att det kommer att finnas skåp för väskor.
Det finns säkert ett stort område avsett för förfriskning (att köpa) innan du når domstolarna, sväng vänster för "belgiska café" eller höger för "brittisk pub". Anläggningarna håller på att byggas runt omkring oss.
Den multi-purpose hall är i huvudsak en tom duk för vilken händelse som än kommer härnäst och dussintals entreprenörer är hamrande, fästa, fixa och justera. Det finns ingen känsla av spänning eller begränsning.
Naturligtvis genomsöks väskor när media kommer in, men allt görs snabbt och med en känsla av hövlighet. Det finns ingen panik, ingen aggression.
Ta ett steg tillbaka när spelarna flyttar runt mellan träning och media sessioner och du kan upptäcka de män som är där för att se upp för något ovanligt.
Men om någon bär ett vapen så gör de det diskret.
En av de mest imponerande delarna av sportsäkerhet jag har upplevt kom på Ryder Cup, på K Club i Irland 2006.
När jag tittade på den 16:e gröna när segerfirandet började, såg jag Bill Clinton titta på. Jag ställde en fråga, han svarade. Jag försökte en till, svarade han. Precis som jag började den tredje frågan kom en arm ner mellan oss - "tillräckligt". Åskådaren i baseballmössa och rosa poloskjorta var den tidigare presidentens säkerhetsman och han hade tittat hela tiden.
Närhelst det finns idrott och säkerhet är allmänhetens fördragsamhet kritisk. Tålamod under bag sökningar är nu vanligt och de flesta åskådare i Gent kommer att vara medvetna om att det kommer att hända och är sjungande om nödvändigheten.
Det är osannolikt att det kommer att bli många upprepningar av beteendet jag bevittnat från en åskådare på 2012 Paralympics, som våldsamt invände mot att få sin klocka satt genom en scanner vid ingången till ridsporten.
"Jag vill tala med er löjtnant!" skrek han åt soldaten som övervakade säkerheten. Visst sir, även om det kommer att bli lite knepigt som min löjtnant är just nu på en turné i Afghanistan. "
Peulance satte på plats, allt satt i sitt sammanhang.
För dem av oss som har turen att rapportera om idrott för en levande vi gör vårt jobb genom att gå till händelser. Att upprätthålla status quo är kanske det enda meningsfulla sättet vi kan reagera på när hemska saker händer i världen.
Låt oss komma ihåg att Davis Cup har varit igång sedan 1900, med de enda avbrott kommer när Europa var i krig med sig själv.
Idrotten är en funktion och ett symptom på en positiv och fredlig värld.
Det har bara funnits en gång när jag har tvingats stanna inomhus på kvällen medan jag bevakar ett sportevenemang.