Den bär det enkla namnet e-Delicious, och den tar formen av en låda ungefär lika stor som en stor skrivare, som innehåller sensorer, och en del datorkretsar, som fungerar som en elektronisk tunga och näsa.
Det utvecklades av Thailands nationella innovationsmyndighet, till en total kostnad av $1m (640 000 pund), efter att tidigare premiärminister Yingluck Shinwatra klagade över de dåliga versioner av thailändsk mat som hon utsattes för under sina utlandsresor.
En thailändsk Delicious Committee bildades - lite som den franska Appellation d'Origine Contrôlée för mat och vin - och cirka 200 personer blev inbjudna att provsmaka olika versioner av klassiska thailändska rätter som tom yum gung (vår räksoppa) och kaeng khiao wan (grön curry).
Oavsett vilken version som var konsensus vinnaren togs som standard, även om formgivarna erkänner att eftersom provtagningen gjordes i Bangkok, oundvikligen deras standarder för nu är Bangkok versioner.
E-Delicious maskinen har nio sensorer i sig för att mäta balansen av sex thailändska smaker - söt, sur, bitter, salt, smakrik och kryddig - och matens arom.
Det finns också en sensor för att bedöma skålens visuella presentation, vilket alltid är mycket viktigt i thailändsk matlagning.
Men kan den faktiskt säga om skålen är bra?
– Maskinen kan inte säga om något är läckert eller inte, säger Nakah Thawichawatt, en entreprenör som bär den stora titeln Innovation Ambassador.
"Sensorerna ger en smakavläsning som vi kan förstå. Så om vi gillar en viss smak, men inte kan förklara vad den smaken är för någon annan, kommer maskinen att kunna dechiffrera den, och registrera data som en standard för andra rätter. "
Vi bestämde oss för att ge e-Delicious ett test. Vi hade sett det prov lågkostnadsversioner av recepten i sin databas - bara tre för nu, men snart för att nå 10 - och fann dem alla vill.
Men hur skulle den klara av den Tom yum gung som av många i Bangkok bedöms vara den finaste i staden?
Du hittar det inte i en risig restaurang i Bangkoks exklusiva kvarter, där det italienska eller japanska köket är populärt.
Jay Fai, en formidabel kvinna i varumärke beanie-hat och brandmotor slash av läppstift, kallas ibland Mozart av Wok, för blixten fart och instinktiv stil med vilken hon använder det viktigaste verktyget för östasiatisk matlagning.
Hennes pad kee mao, eller druckna nudlar, är känd: tjocka remsor av vita ris nudlar stekt på några sekunder över en rytande kol brazier, köttet, skaldjur, grönsaker och chili sjöröda, glaserade och rökiga.
Men det är hennes Tom yum gung de köar upp för, trots en prislapp som når $ 50 ( £ 32) för en stor skål.
Jay Fai berättade att hon lärt sig sina recept från de gamla kvinnorna som brukade laga mat åt samhället i byn där hon växte upp.
Hon är noggrann med ingredienser, söker efter de allra färskaste jumboräkor, de mest väldoftande örter - och Tom yum gung förlitar sig en hel del på galangal, citrongräs och limeblad som smakar det, tillsammans med fermenterad fisksås, tamarind, lime juice, chili och rödlök.
När hon tittar på sina stora nävar av örter i den ursinnigt kokande grytan, är det svårt att se någon precision.
Och ändå, efter ett par minuter producerar hon en soppa av utsökt, överväldigande smak och arom. En gång ätit, aldrig glömt, och för denna recensent, aldrig utjämnas.
På Thai Delicious-labbet skedade vi en del av Jay Fais soppa i två glasbägare - en för smak, en för lukt - och gled in dem i e-Delicious-maskinen.
Efter en minuts behandling avkunnade den sin dom; för smak 90 procent. För arom, 100% - den högsta poäng av någon Tom yum gung den hade bedömt.
Så kanske en maskin kan bedöma bra matlagning.
För en sista vy kallade jag kocken på den första thailändska restaurangen någonsin för att vinna en Michelinstjärna: David Thompson, en sann global kulinarisk kändis.
Hans restaurang Nahm i Bangkok har vid upprepade tillfällen röstats fram som en av världens finaste.
"Det är en omöjlig dröm, att sätta en standard," sade han. Smaken är så subjektiv.
"Det finns normer, men konsten att laga mat är mänsklighetens bild, med skillnader i smak, smak och teknik som uttrycker kockens karaktär."
Och hur är det med en smakrobot?
"Det är en gimmick, en dum idé", sa han. "Alla kockar, alla ljudutövare eller hantverkare vet att en robot aldrig kan analysera produkten av den mänskliga handen."
Utvecklarna av e-Delicious maskinen är oavskräckta.
Trots sin höga kostnad - minst 18000 pund (11,455 pund) per enhet - hoppas de att de kan sälja några till varje land där thailändsk mat har tagit av sig, att erbjuda åtminstone en konsekvent standard som thailändska restauranger kan komma med och få sina versioner av de thailändska klassikerna bedömda.
Och om det inte tar av, de har också kommit på en Thai Delicious app för smartphones.
Vid ett litet laboratorium i en förort i Bangkok har en grupp forskare kommit fram till vad de hoppas är svaret på en gammal gåta: hur man kan avgöra om en thailändsk maträtt är äkta eller inte.