Till en del kan svaret vara att de inte är så solida som vi har blivit ledda att tro. När allt kommer omkring har mannen som ledde en undersökning om den framtida säkerheten för Storbritanniens banker sagt till BBC att planer som utarbetats av Bank of England för att förhindra en ny krasch, inte är tillräckligt starka.
Sir John Vickers, som ledde den oberoende bankkommissionen, sade att bankerna borde ha mer pengar i reserv för att kunna överleva en framtida finanskris utan en räddningsaktion från skattebetalarna.
Med bankandelar som redan är hårt drabbade i år på grund av oro över deras styrka och stabilitet kommer dessa kommentarer från Sir John att vara av allvarlig oro och kommer att bidra till vad många kommer att se som logisk skepsis.
Före den senaste finanskrisen fick vi veta att banksystemet var stabilt som sten. Tyvärr, Northern Rock och Lehman Brothers bevisade att Bibeln har rätt - även det mest solida ser hus är sårbart om det är byggt på sand. Det visade sig att ett stort antal av världens banker byggdes på mycket mjuk och skiftande sand.
De hade lånat pengar på kort sikt och lånat ut dem på lång sikt. De hade lånat ut den till kunder som inte hade råd att betala tillbaka den och satsat den på riskabla, komplicerade investeringar som de egentligen inte förstod. Det visade sig sedan att bankerna inte hade tillräckligt med reserver för att dämpa dem från en kris. De lyckades göra allt detta samtidigt som de övertygade oss om att finansiella tjänster var framtiden och att bankirer skulle få en förmögenhet.
Följden blev att den vanlige skattebetalaren, av vilken många förmodligen aldrig har fått någon bonus i livet, var tvungen att rädda bankerna och bankirerna med hundratals miljarder pund, det mesta lånat. Detta har lagt enorma skulder på oss under de kommande årtiondena, samtidigt som vi har drabbats av den värsta lågkonjunkturen i vårt levande minne.
Men kanske de människor som lidit de största förlusterna var de som hade lagt sina besparingar i förment säkra som hus bank aktier, de såg sina pengar utplånas. Insättarna räddades av regeringen, de personer som hade lånat ut pengar till banker i form av obligationer fick oftast tillbaka sina pengar men aktieägarna led.
Det är därför knappast förvånande att bankernas andelar för närvarande är så instabila. När allt kommer omkring har vi fått många varningar om att något är allvarligt fel med världens ekonomi. Priset på olja och på många andra varor har sjunkit på grund av överutbud och brist på efterfrågan, den kinesiska ekonomin avtar dramatiskt och euroområdet har fortfarande verkliga problem.
Allt detta medan många ekonomier fortfarande stöttas upp av akutmedicin åtta år efter att krisen började, mycket låga räntor, tryck av extra pengar och enorma statliga lån.
Förra veckan skrämde Janet Yellen, chef för Federal Reserve, marknaderna när hon bara föreslog att även om den amerikanska ekonomin gick bra kunde den hotas av problem från andra länder.
Allt har varit tillräckligt för att pressa aktiepriserna lägre på rädsla för att en annan ekonomisk kris kan vara på väg och som ett särskilt dyrt spel att passera paketet ingen vill bli kvar innehar bankandelar om, eller när, bankerna går i konkurs igen. Men hur troligt är det?
Vissa banker är naturligtvis starkare än andra, det grekiska banksystemet har lurats från kris till kris redan under det senaste året och det finns utan tvivel andra som har liknande svårigheter på många andra platser.
Det skulle vara en modig (som i dårskap) investerare som satsade sina besparingar på grekiska eller till och med portugisiska bankaktier. Men det är kända risker. Den stora oron är; hur riskfyllda är de stora internationella bankerna? Är de stora internationella schweiziska, brittiska, franska, tyska, amerikanska och japanska bankerna säkra?
I teorin är svaret ja. Bankerna har blivit tillsagda att få ordning på sitt hus och har gjort just detta, särskilt under något som kallas Basel 3, ett internationellt avtal om att kraftigt öka bankernas reserver i händelse av förluster eller en massiv ekonomisk chock.
Sedan har det förekommit en hel rad nya bankbestämmelser på nationell och internationell nivå, utformade för att utrota vårdslöst beteende, begränsa riskerna och se till att tillsynsmyndigheterna vet vad som verkligen pågår.
Efter att nyligen ha täckt några bedrägeriförsök står det helt klart att många banker och bankirer före kraschen behandlade både tillsynsmyndigheter och deras interna efterlevnadsavdelningar med knappt dolt förakt och gjorde allt de kunde för att kringgå reglerna.
Detta kan fortfarande vara fallet i vissa banker, men du är mycket mindre benägna att komma undan med det nu. Slutligen har bankerna desperat försökt förbättra sina balansräkningar och vinster, de har varit tvungna att avskriva miljarder i dåliga skulder, förbättra sin utlåningspraxis och koncentrera sig på kärnverksamheter snarare än att fördunkla finansiella instrument.
Även så många försöker fortfarande återhämta sig från den traumatiska kreditåtstramningen. Först denna vecka meddelade Commerzbank, en av Tysklands största banker, att man avsatte ännu mer pengar för att stärka sina reserver.
Och Deutsche Bank sade att det är att köpa tillbaka obligationer som den har emitterat, ett försök att stärka sin balansräkning, dess aktier har minskat nästan en tredjedel hittills i år. Med tanke på den nuvarande aktiemarknaden stämning de är förmodligen kloka drag. Men det visar att det fortfarande återstår mer att göra åtta år efter kreditåtstramningen.
Det finns utan tvivel gott om banker där ute som är lika solida som en sten och som klarar av att stå emot nästan allt som kastas över dem. Problemet är inte så mycket att ta reda på vilka de är, utan det faktum att de förra gången alla såg solida som en sten också.
Du kan reformera, reglera och stötta banker så mycket du vill, men aktieägarna bör komma ihåg det gamla mottot: "En gång biten, två gånger blyg."
Om, som vi ständigt får höra, världens banksystem har återuppbyggts och förstärkts så att det kan motstå och överleva även de tuffaste ekonomiska förhållandena, varför verkar det då alltid vara bankandelar som faller mest när marknaderna blir nervösa för utsikterna till en annan krasch?