Den snabba förändringen, utvecklingen och tillväxten i Asien är häpnadsväckande, särskilt när man jämför den med Washington DC:s oförmåga att få någonting gjort alls.
Jag hade förmånen att vara en av de första som flög ut från Hanois glimmande nya internationella flygplatsterminal på måndag. Byggnaden öppnades med stora vietnamesiska fanfar på juldagen. Men här är vad som verkligen är imponerande - projektet startades först 2009.
Det är fem korta år för att bygga inte bara en stor ny flygplatsterminal utan också en sexfilig motorväg och en imponerande högteknologisk bro för att ansluta anläggningen till stadens centrum.
Tänk dig Amerika, eller Europa för den delen, att kunna åstadkomma något så stort inom den korta tidsramen. Politiska splittringar i den amerikanska kongressen betyder att Amerika inte kan enas om några nya infrastrukturprojekt, än mindre något i den omfattningen.
När man flyger från Vietnams huvudstad till huvudstaden i världens supermakt inser man att det är Washingtons flygplats som desperat behöver uppgraderas.
Jämfört med alla fem av de rena, moderna asiatiska flygplatser jag besökte under min resa - i Kambodja, Vietnam och Sydkorea - var det Dulles som kändes som om det var i utvecklingsländerna.
Med så mycket konstruktion pågår i Sydostasien, skulle man kunna tro att västerländska företag skulle ha bråttom att investera. Men Hanois nya flygplats - som Ho Chi Minh Citys nya tunnelbanesystem - har byggts med japanska pengar.  Jag kan se att den asiatiska högkonjunkturen finansieras med asiatiska pengar.
Om jag ägde ett byggföretag, en hotellkedja eller ett flygbolag, eller i stort sett allt som hade med resor eller turism att göra, skulle jag parkera mig i öst.
Ta en rundtur i Angkor Wat i Kambodja efter 09:00 och folkmassorna av kinesiska turister är nästan imponerande som den gamla Khmer ruiner själva.
Där det för bara tio år sedan bara skulle ha funnits en handfull oförskräckta kinesiska besökare, i underläge av västerlänningar, finns det i dag miljoner av dem.
Och naturligtvis kommer deras antal bara att öka.
Den nya ansikte global turism är asiatiska och alla gästfrihet företag inte catering till asiatiska turister saknas ett lönsamt trick.
Jag älskade mina två veckor i Asien. Det var första gången jag var tillbaka på för länge. Trots att mina barn släpades runt oändliga sevärdheter vid gryningens gryning, älskade de det också, välkomnandet för dem var lika varmt som jag mindes det när jag bodde i Japan.
Jag var där för att semestra inte arbete, så mina intryck är bara det, impressionistiska, men jag kom undan med två tydliga observationer - en känsla av hur snabbt saker och ting rör sig där jämfört med här och hur lite väst verkar vara med i den högkonjunkturen.
Det har blivit en truism att detta kommer att bli ett asiatiskt århundrade inte ett amerikanskt - men det finns ingenting som att se de två kontinenterna i första hand för att verkligen förstå varför.