De sitter på golvet lutande mot varje vägg, de säger inte mycket. I stället jämrar de sig, torkar tårarna och kramar varandra för att dela med sig av smärtan.
Ayse Ayguns 18-årige son Salih hade gått över gränsen till Syrien, för att ansluta sig till de kurdiska YPG militanterna och kämpa mot den islamiska statsgruppen (IS).
Han dödades för två veckor sen i en sammandrabbning i staden Sirrin.
Ayses familj och vänner försöker vara där för henne i dessa svåra tider.
Det är mer än att förlora ett barn för Ayse. De turkiska myndigheterna kommer inte att tillåta att hennes sons kropp begravs.
"Min son kämpade inte mot den turkiska armén", säger hon. "Han kämpade mot IS. ÄR halshuggna människor. De dödade de äldre. Varför släpper de inte tillbaka min son? Detta är en förolämpning."
Över 4.000 personer från Turkiet, främst kurder, har gått för att kämpa mot IS sedan angreppet på Kobani började sent förra året.
Fram till nyligen fick de döda återvända till sina begravningar. Över 200 YPG-kämpar har hittills begravts i Turkiet.
Men nu har kropparna av 23 jaktplan stoppats vid gränsen.
Salihs faster Islim säger att de talade med guvernören för att hjälpa dem att föra hans kropp till Turkiet.
"Han sa att det var bortom honom. Han sa att det fanns ett kabinettsbeslut. Han sa att det inte fanns något han kunde göra, säger hon.
"Men vi vill att vår bror ska begravas i vårt land. Vi kan gå och besöka hans grav och be en bön. Han borde vara nära oss."
Familjer misstänker, allt detta är en del av en åtgärd för att hålla gränsstaden Suruc lugn. En attack från gruppen som kallar sig islamska staten dödade 32 personer förra månaden.
Kulturcentret där bomben exploderade bär fortfarande ärret från attacken.
Bilder på de döda unga aktivisterna, tillsammans med olika leksaker för barn de tänkt att ta till Kobane, läggs ut i trädgården - på exakt den plats där attacken ägde rum.
Men på Surucs gator är livet normalt igen. Det finns naturligtvis säkerhetsstyrkor närvarande, men det har varit en del av det dagliga livet under en tid, med tanke på närheten till den syriska gränsen.
Det som hände i denna övervägande kurdiska stad tvärs över gränsen från Kobane förändrade Turkiet dramatiskt och säkerhetslandskapet.
Efter attacken lanserade den turkiska regeringen vad den kallade "ett synkroniserat krig mot terrorismen" på flera fronter.
Insatserna mot IS följdes av ett ingripande mot den kurdiska militanta gruppen PKK och andra radikala vänstergrupper.
Hotnivån i landet har ökat i omfattning som inte setts under de senaste åren.
Tidigt denna vecka inträffade de mest våldsamma attackerna sedan ingripandet, som vedergällning för de ökande militära operationerna mot PKK.
Eftersom det en gång solida eldupphöret är i spillror, många fruktar att fred nu är något av det förflutna och att det finns mer problem framför oss.
Ayse hade 11 söner. En är nu död i Syrien. En annan är en soldat i den turkiska armén. Och en annan är polis.
Hon säger att hon vill ha fred så att mödrar inte behöver gråta mer.
Men soldatsonen, som talar på villkor att han är anonym, är mer pessimistisk.
"Vi var mer än bröder, Salih och jag. Vi var bästa vänner. Jag är soldat. Han dog i Kobane. Vi vill ha fred.
"Men hur kan fred uppnås när de inte ens låter oss begrava våra döda?" frågar han.
Ett rum är fullt av kvinnor som ser ut som de har gråtit i timmar, om inte i dagar.