I Addis Abeba ökar oron över potentialen för en ond maktkamp, som utlöser en negativ kedjereaktion i hela regionen.
För många av Etiopiens Horn-allierade har döden kommit vid ett pinsamt ögonblick, inte minst därför att en känslig politisk övergång i Somalia är ofullständig och allvarligt ansträngd, och ett dödläge mellan Sydsudan och Sudan riskerar att dra in regionen i en ny väpnad brand.
Meles var en komplex figur, svår att duva hål, än mindre kraft i en endimensionell porträttram.
En mystik har genom åren vuxit runt hans personlighet och politik, vilket gör uppgiften att objektivt bedöma hans arv svårt och mycket svårt.
För att använda en Churchillian fras var mannen en gåta och ett mysterium inuti en gåta, och i förlängningen också det hemlighetsfulla tillstånd han ledde över.
Men han var den enda afrikanska ledare som var omöjlig att ignorera.
Den diminutiva f.d.guerillaledaren var en ståtlig figur vars strama, outtröttliga och undertalade offentliga persona ofta förnekade hans stora inflytande och karisma.
Sedan 1991 har han varit den obestridda och framstående nyckelaktören på Horn - en formidabel strateg vars roll förblev oumbärlig i de regionala ansträngningarna att lösa dödliga konflikter och innehålla militant islamism.
Inhemskt är hans arv ifrågasatt. För sina ivriga fans var han en sann revolutionär driven av en stor känsla av mission att störta den gamla regimens återstående feodala och stalinistiska strukturer.
Han var den utomstående vars geni ledde till störtandet av en förskansad och djupt avskyd diktatur.
Hans budskap om social rättvisa och modernisering genljudde med många i hemlandet, särskilt de marginaliserade "lowlanders" i Oromia och Ogadenia.
Hans uppfattning om revolutionär demokrati och etnisk federalism lovade att skapa en rättvisare och inkluderande ordning.
Mot dessa upphöjda och progressiva ideal har hans meriter i bästa fall varit ojämna och ganska oinspirerande.
Det mycket prisade ambitiösa programmet för modernisering och liberalisering av ekonomin har skapat en ny medelklass, lockat till sig enorma utländska investeringar, skapat stora infrastrukturprojekt, stimulerat ekonomisk tillväxt och i allmänhet förändrat skyarna i de stora städerna som Addis Abeba och Mekele.
Men den har inte tagit itu med de djupa strukturella och systemiska problem och ineffektiviteter som har hämmat den verkliga tillväxten. Det stalinistiska jordegendomssystemet och det komplexa byråkratiska systemet är fortfarande intakta, och den stora majoriteten är fortfarande instängd i fattigdom.
Den demokratiserings- och reformprocess som Meles själv kallade "det pågående arbetet" har länge avstannat.
Sedan de omtvistade opinionsundersökningarna i maj 2005 har regimen blivit alltmer intolerant och enväldig, med hjälp av en rad nya lagar för att kväva och kriminalisera oliktänkande och låsa in motståndare.
Varför West kommer att sakna Meles
Dödsruna: Meles Zenawi
Livet i bilder: Etiopiens Meles Zenawi
En uppsjö av gamla och nya väpnade etniska fraktioner fortsätter att betala låga uppror i periferin. Den nya politiken med engagemang och lapptäckta fredspakter med ett fåtal utvalda har hittills bara lyckats hantera problemet och köpa regimen mer tid.
Meles känner sig sårbar och osäker och har under de senaste åren blivit en ledare vars dominerande politiska manövrer och beräkningar drivs av en enda instinkt: regimens överlevnad.
Han iscensatte en diskret utrensning av den härskande etiopiska folkets revolutionära demokratiska front (EPRDF) och administrationen, demontering, sidospår eller omplacerande viktiga potentiella rivaler och motståndare.
Hans död har verkligen skapat ett ledarskapsvakuum på toppen och utan någon tydlig figur som förebådas för att efterträda honom, striden om succession kan visa sig destabiliserande.
Med detta sagt är utsikterna till en omfattande omvälvning, som vissa fruktar, högst osannolika, delvis på grund av att landet har en kraftfull, mycket disciplinerad och sammanhållen armé- och säkerhetsapparat.
Oppositionen kan i teorin dra nytta av disarrayen inom det styrande partiet för att främja sina mål och trycka på för en tidig undersökning, men det ser svårt ut med tanke på den snäva fraktionalismen och desorganisation inom dess led, för att inte tala om det faktum att de flesta inflytelserika oppositionspersoner antingen är i exil eller inlåsta.
Meles har fortsatt att njuta av god press i regionen och i stora delar av Afrika, även när hans kroppslängd minskade inom landet.
Han är enormt beundrad och många tycks vara beredda att förbise sina personliga svagheter och förlåta sina brister i ledarskapet av en enkel anledning: ingen annan afrikansk ledare har på senare tid lagt ut så stor intellektuell energi och eldkraft och använt sin diplomatiska talang och sitt inflytande för att formulera kontinentens viktigaste prioriteringar och krav i globala forum.
Han satte Afrika på kartan, och som skicklig och effektiv förhandlare och talesman tvingade han säkert ledare i den utvecklade världen att lyssna. Men om denna bedrift ensam gör honom kvalificerad att ansluta sig till Pantheon av kontinentens stora visionärer, som Kwame Nkrumah och Nelson Mandela, förblir diskutabel.
Inte i strid med det faktum att den framlidne premiärministern - nästan på egen hand - förvandlade Etiopien från ett djupt konfliktfyllt och krigshärjat perifert horn i Afrika till ett högst självsäkert afrikanskt diplomatiskt och militärt maktcentrum.
Från mitten av 1990-talet och fram till 2005 var Etiopien ett viktigt stopp för högvärdiga västliga dignitärer som besökte kontinenten, och Meles måste se afrikansk ledare vars råd och råd söktes.
Många omfamnade honom som reformator och elitmedlem i den så kallade "nya rasen" av afrikanska ledare.
Den etiopiska ledaren odlade den nya vänskapen och använde den till att skapa strategiska partnerskap för att höja sitt lands profil och främja dess geopolitiska och strategiska nationella intressen.
Han återuppbyggde och moderniserade snabbt armén, till en början i ett försök att uppnå jämlikhet med Sudan och förhandla fram en avspänning från en styrkeposition, men därefter till att "jämföra" en stridslysten Eritrea, med vilken förbindelserna hade börjat försämras dramatiskt några år efter dess självständighet 1991.
De två länderna har sedan dess utkämpat två blodiga och kostsamma gränskrig från och med 1998. En fredspakt och ett avtal om skiljeförfaranden som förmedlats av internationella medlare misslyckades med att få slut på konflikten permanent, delvis på grund av att Addis Abeba vägrade att fullt ut följa villkoren i avtalen och att återlämna den lilla karga mark som Eritrea tilldelats.
Sedan dess har fientligheterna fortsatt att sjuda, och periodiska utbrott är vanliga längs den instabila gränsen.
Det är rimligt att Meles död - långt ifrån att skapa möjligheter till dialog - får Eritrea att trappa upp spänningen.
Det skulle vara ett katastrofalt och riskfyllt spel som Eritrea måste avrådas från att ta. Det är osannolikt att detta är en åtgärd som skulle hjälpa den att säkra sina upplevda legitima rättigheter, än mindre vinna vänner i regionen och utanför.
I Somalia har Etiopiens militära närvaro under det senaste året varit avgörande för att sätta press på den militanta gruppen al-Shabab. Tusentals etiopiska trupper kontrollerar nu ett antal viktiga strategiska områden i södra centrala Somalia.
Meles död har väckt ny oro bland de regionala allierade med trupper i Somalia.
Det finns växande farhågor för att en destabiliserande successiv strid och maktkamp i Addis skulle kunna komplicera saker och ting och äventyra hela uppdraget. Kenyas premiärminister Raila Odinga sade så mycket i en nyligen gjord radiointervju.
Sådana rädslor är förståeliga med tanke på Etiopiens historia och politiska bräcklighet.
Det finns dock också hopp om att landet har uppnått en mognadsgrad och att det har de institutionella mekanismerna och den strukturella motståndskraften mot den nuvarande stormen och säkerställer en smidig övergång som möjliggör politisk kontinuitet i Somalia.
Den etiopiske premiärministern Meles Zenawis död har försatt Afrikas folkrika horn i en period av djup osäkerhet och skapat ett allvarligt ledarskapsvakuum i regionen med djupgående geopolitiska konsekvenser.