På grund av att resa till Cardiff för att posera för foton och svara på frågor vid en Heineken Cup press lansering, sa Saracens till honom att han måste vara på en "viktig gruppmöte" i München samma dag.
Han gick med på det. Kanske föga förvånande med tanke på det "viktiga gruppmötet" var en dagstur till stadens Oktoberfest ölfestival.
Med skepparen bredvid dem, gjorde första lag truppen så glad att en av deras nummer misslyckades med att göra midnattsflygningen hem.
Men europeiska rugbytjänstemän roade sig inte. De bötfällde Saracens £ 4,250 för att instruera Borthwick att snob Heineken Cup frågor för verksamheten att sänka steins.
Vi försöker vara lite annorlunda, vilket alltid höjer ögonbrynen. Andra kanske borde titta på vad vi gör.
Saracens chef Edward Griffiths var obesvarad, och Bayern dricka musik pumpas ut ur talarna innan lagets seger över Leicester nästa helg.
"Vi försöker vara lite annorlunda, vilket alltid kommer att höja ögonbrynen", sade han. "Kanske andra borde titta på vad vi gör."
Detta var hösten 2010 och Griffiths hade varit i sitt jobb lite över 18 månader, efter att ha anlänt, tillsammans med sydafrikanska chef för rugby Brendan Venter, i en serie omfattande förändringar.
Förslaget att Saracens skulle vara mallen för andra verkade inte berättigat av norra Londons klubbhistoria.
Visserligen hade de nekats sin första Premiership titel föregående säsong bara genom en dramatisk sent Dan Hipkiss försök. Men i många år hade Sarries varit en medelmåttig klubb, sällan konkurrenskraftig när det blev tufft och sällan hotar att vinna något.
Åtta månader efter oktoberfesten vann de sin första premiärtitel.
Tre år vidare och de var inom två matcher av en Heineken Cup och Premiership dubbel, inför Toulon och Northampton på på varandra följande lördagar.
Besegrat av den franska sidan på lördag förnekade dem den första av dessa, men framgång i den andra förblir inom räckhåll.
Innan Edward Griffiths tillträdde sin roll med Saracens var han verkställande direktör för den sydafrikanska rugbyunionen. Han har fått äran att se till att den 1995 års VM-vinnande Springboks-sidan lärde sig alla verser i den nya nationalsången, Nkosi Sikelel iAfrika, och att komma med sloganen "ett lag, ett land".
"Saracenskulten" - som vissa har kallat sitt sätt att göra saker på - tas verkligen på allvar nu med Griffiths som dess karismatiska, oortodoxa överstepräst.
Medan de flesta idrottsadministratörer vanligtvis fångas mellan kraven i balansräkningen och värderingen, beskriver han sig själv som enbart "intresserad" i resultatet av båda finalerna. Och även det låter som en stretch.
"För mycket av idrotten fungerar under tyranni av resultatet," Griffiths berättar BBC Sport.
– Huvudprincipen på Saracens är att vi samlar begåvade människor, behandlar dem otroligt bra och i gengäld försöker de otroligt mycket. Nu räcker det.
"Allt annat - vinna eller förlora matcher, vinna eller förlora Cups - är bara resultat. De är inte det primära målet.
"Vi finns för att ha en positiv inverkan på så många människor som möjligt."
Det låter som filosofin om ett smoothieföretag eller kanske en idealistisk Silicon Valley start-up - inte den hårdnackade, form-up-eller-ship-out strategi för de flesta hög nivå idrott.
Men det fungerar och Saracens betalar mycket mer än tomma ord för konceptet att behandla sin personal "otroligt bra".
Deras vanliga utländska Jaunts är en självklar del av processen.
Sedan 2010 har spelarna solade sig i den italienska resorten Rimini, hängde i Miami, slog skidbackarna i Schweiz och återvände till München för en längre vistelse på Oktoberfest - medan deras rivaler är slagging det ut på träningsfältet.
En resa involverade spelarna separera i grupper för att ta sig från sin Hertfordshire bas till en mötesplats i Barcelona med vilka medel de än valde. På en annan klättrade de upp i Kapstadens bordsberg tillsammans.
I år åkte de till New York, tog in en ishockey match på Madison Square Gardens.
Medan destinationerna är exotiska, vad som händer vid ankomsten är gammaldags: inga team-building lärkar, inga förtroende övningar, inga blädderblock. I stället är det mycket att äta, dricka och skratta.
– Andra klubbar tittar på dessa resor och tror att de är svensexor, säger Griffiths.
"Det är långt därifrån. Det är en noggrant planerad process att utveckla en grupp människor som kommer att göra vad som är nödvändigt för varandra och slutligen älska varandra."
Chris Ashton är nyligen konverterad. England yttern, som anlände till Saracens via rugby ligan sida Wigan och Premiership rivaler Northampton, säger atmosfären är olik alla andra omklädningsrum han har varit en del av.
"När du är på en rugbyklubb varje dag kommer du in, gör ditt jobb, tränar och åker hem till dina familjer", säger han. "Ni får egentligen inte tillbringa så mycket kvalitetstid som en grupp tillsammans.
"Dessa resor ger alla möjlighet att lära känna alla lite bättre, och tillbringa kvalitetstid tillsammans."
Saracens tolkning av kvalitetstid skiljer sig från vad Ashton hade upplevt tidigare. Det är inte bara en fråga om skämt. Faktum är att det inte är ett skämt alls.
En naturlig extrovert, Ashton hade ett rykte i Northampton - och har fortfarande en med England - för att vara en av de högljuddaste medlemmarna i omklädningsrummet.
Men på Saracens är ödmjukheten uppskattad som en av klubbens fyra nyckelvärderingar och Ashton har tyglat sig i sina livliga, skämtsamma instinkter.
"När jag var på Northampton var jag mitt uppe i det, ge ut alla övergrepp, men det är inte en stor del av vad som händer här," säger han BBC Sport.
"Det är lite svårt att förklara, men miljön är annorlunda och hur gruppen vill bli behandlad är annorlunda."
Inom Saracens personal finns 29 grundexamina, 11 magisterexamina, en doktorsexamen, två läkare och en professor. Brad Barritt (ovan) är snart färdig med en Masters i företagsekonomi.
De glob-trotting mini-breaks är bara den mest iögonfallande delen av en strategi som är utformad för att ta hand om både människor och spelare.
Klubben kräver att alla sina spelare utvecklar sig själva utanför planen - genom att studera, arbetslivserfarenhet eller köra sin egen verksamhet - för att förbereda sig för livet efter rugby.
Så center Brad Barritt är på väg att slutföra en Masters i företagsekonomi, full-back Alex Goode har tagit på sig en skjorta och slips för att se hur försäkringsbranschen fungerar och prop James Johnston s nya paj företag är öppen för affärer på halvtid på Allianz Park.
Varje månad en tisdagslunch talar en talare - efter en introduktion av en nervös ung akademispelare - till klubben som helhet.
Tidigare England cricket kapten Andrew Strauss, Formel 1 legend Sir Jackie Stewart och transatlantisk roddare Debra Searle är bland dem som ska visas på Saracens 'St Albans träningsplats.
Det finns workshops för att lära sig förhandlings- och nätverksfärdigheter, välgörenhetspartnerskap och sociala evenemang för spelares partners och creches och personliga julklappar till sina barn.
Paul Gustard var en spelare på klubben före ankomsten av Griffiths och Venter och har förblivit som försvarstränare.
"För en man har vi förändrats som människor. Vi har inte bara blivit en bättre rugbysida, utan vi har blivit bättre människor, säger han.
"Ingen kommer verkligen till Saracens och lämnar två år senare som de gjorde förr i tiden. De kommer hit, spelar sin karriär, drar sig tillbaka och fortsätter med ett jobb som vi har hjälpt dem att få.
"Om du kan ha något som är över och över att vara en lagkamrat och vara en äkta vän som jag kan ringa upp om 10 år, det är vad jag tror Saracens handlar om."
Den oundvikliga interna konkurrensen mellan en stjärntrupp kan spåra ur alla dessa goda avsikter.
Men varje spelare utsätts för fyra olika psykologiska profiler. Resultaten delas med tränare och seniora spelare, så att instruktioner och råd kan ges på det mest konstruktiva sättet.
Innan de flyttade till sitt hem i Allianz Park 2012 hade Saracens en nomadisk tillvaro som spelade ut från olika Londonanläggningar:
Ingen blir någonsin "släppt", de är "roterade".
Det kan låta som semantik, men scrum-halv Richard Wigglesworth vann sin startplats i Saracens sista Premiership sista framträdande bara på ett mynt kasta, med Neil de Kock ersätta honom i 50: e minuten oavsett tillståndet i spelet.
Att minska resultaten till en sekundär oro och vård av, samt betala, spelare kräver sund ekonomi och en solid grund mot toppen av Premiership tabellen.
Men Saracens har varit väl stöttad förut. Tidigare ägare Nigel Wray, som förblir ordförande i klubben, tog in VM-vinnare Francois Pienaar och Michael Lynagh och franska stjärnor Thomas Castaignede och Thierry Lacroix på stora kontrakt.
1998 Tetleys Bitter Cup var den enda silvervaror att följa.
Nu Saracens är regelbundna utmanare för silver, Griffiths och hans personal är medvetna om hur deras tillvägagångssätt kan komma över.
– Saracensens sätt är vårt sätt och det passar oss, men vi är inte fromma och predikar om det alls, säger Griffiths.
"Jag skulle aldrig berätta för Leicester, Harlequins eller Northampton hur man driver deras klubbar."
Det behöver han inte. Spelare och tränare på alla tre klubbar kan inte misslyckas med att ha imponerats av Saracens rekordbrytande 46-6 Heineken Cup semifinal seger över Clermont Auvergne.
Griffiths säger: " Skiljelinjen mellan framgång och misslyckande inom professionell idrott är otroligt tunn; det är bokstavligen en fråga om tum.
"Om du lär känna någon väl - deras fru, deras barn, vad som hetsar dem, vad som oroar dem - när du försvarar din linje i sista minuten bandet mellan dig och mannen utanför du kommer att vara starkare.
"Om vi kan hitta en extra tum i det bandet, på djupet att spelarna är beredda att gå för varandra, i Miami, New York eller någon annanstans, det är dit vi kommer att gå."
Steve Borthwick var dubbelbokad.