Jag har tidigare bloggat om strategins kontroversiella planer på att skapa förbud mot order för extremistgrupper.
Premiärminister David Cameron vill gå längre än att skapa nya straffmakter och, i likhet med sin föregångare Tony Blair, återställa den offentliga debatten om sammanhållningen i samhället och samhällets plikt att bekämpa all extremism.
Regeringen har redan infört två grundläggande förändringar av hur den vill förhindra våldsam extremism.
Ministrarna har redan skurit ned finansieringen till muslimska grupper, som de misstänker har åsikter som är anathema för en liberal öppen demokrati.
För det andra har offentliga organ, inklusive skolor och universitet, nu en skyldighet att förhindra att människor dras in i extremism.
Kenneth Cameron hävdar nu att kampen mot extremism kräver ett större gensvar från samhället genom att hitta sätt att ingripa innan någon har gått den väg som leder till våld - och hans planer fastställdes först i juli.
Han hävdade att hans utgångspunkt var att Storbritannien var "en framgångsrik, multi-rasisk, multi-religiös demokrati" till vilken muslimer hade gjort ett "framgångsrikt bidrag". De och samhället i stort, sade han, måste nu avveckla de delar av extremistideologin som ingår.
Detta är lättare sagt än gjort.
Till exempel, premiärministern sade att han vill att regeringen att arbeta med och använda människor som förstår den sanna naturen av så kallade Islamiska staten för att förhindra yngre människor att lyssna på dess rekrytering sergeanter.
Regeringen talar om nya specifika deradikaliseringsprogram och "behärskar" Storbritanniens syrier, irakier och kurder för att ta en ledande roll i att tala ut.
Hur exakt de planerar att göra detta är fortfarande oklart - inte minst för att det finns mycket få personer som är kvalificerade att utföra avradikaliseringsarbete. Det nyligen inträffade fallet med en tonåring i Blackburn som konspirerade med terrorism på andra sidan världen visar hur ett sådant arbete i slutändan kan vara förgäves.
Elefanten i rummet är förstås internet. Ministrarna försöker övertala sociala medieföretag att spendera mer av sina dotcom miljoner på att krossa extremism. Många av dessa företag tror att det bara finns så mycket de kan göra när ISIS rekryterar ständigt nylanserade sig själva online under en ny täckmantel.
Ministrarna talar om förbud mot sociala medier för extremistiska predikanter - men forskning visar att militanter sprider budskapet genom innovativa sätt som är svårare att stoppa.
Regeringen vill skapa makt för att begränsa "extremisternas" verksamhet, även om de inte bryter mot hatlagar eller hetsar till våld.
Ministrarna hävdar att dessa människor är till hjälp för dem som vill använda våld.
En av planerna är att skapa makt att stänga "moskéer" där extremister möts. Om man bortser från de anekdotiska bevisen för att rekrytering regelbundet sker var som helst utom moskén, så föreslog Tony Blair först för tio år sedan.
Och vad det säger oss är att några av dessa förslag i slutändan kommer att leda till en kamp om hur extremism ska definieras i ett öppet samhälle - och om en politisk strävan kan bli tydlig och fungerande lag. Förvänta dig allvarliga juridiska fyrverkerier i parlamentet och i domstolarna i flera år framöver.
Ministern säger att extremister överdriver normala muslimska röster.
Strategin är full av fallgropar.
I januari skrev två ministrar, den Muselman kamrat Lord Ahmad av Wimbledon och den då samhälle sekreterare Eric Pickles, till imamer i kölvattnet av Paris attacker. Kritiker inom samhället sade brevet uppgick till en anklagelse att muslimer var "ärligt skilt" från det brittiska samhället.
Ministrarna anser att brevet togs på fel sätt - inte minst därför att det uttryckligen sades att muslimska och brittiska värderingar var desamma.
Dagens plan att kasta 5 miljoner pund under de kommande sex månaderna på grupper som är beredda att ansluta sig till regeringen i kampen mot militanter kommer sannolikt att möta några av samma kritiker - men det kommer också att välkomnas av många samhällsorganisationer som ropar på finansiering och stöd för att utmana extremism där de finner det.
David Cameron säger att han vill ha ett mer sammanhållet samhälle - men det är fruktansvärt svårt att definiera och backa upp i politiken.
I juli sade han till exempel att det skulle bli en översyn av hur invandrare lär sig engelska.
Samma dag rapporterade Times Education Supplement att regeringens kompetensbyrå minskade finansieringen av språkkurser som var särskilt inriktade på integration på arbetsplatsen.
Den här regeringen är inte den första som talar om att förbättra sammanhållningen i samhället. Labour började debattera detta efter de nordliga upploppen 2001 och den officiella rapporten som varnade för att människor levde "parallella liv".
Så utmaningen är i slutändan om de senaste ministrarna kan göra något bättre.
Vad innebär egentligen regeringens strategi mot extremism?