Men på måndagen bröt Englands kyrka en tradition som ärvdes från de första kristna för 2.000 år sedan, då generalsynodens tre hus röstade för att tillåta kvinnor att bli biskopar.
Sedan Jesu och hans 12 manliga apostlars dagar har kyrkan uteslutande haft manliga ledare - biskopar vars auktoritet har tilldelats generationerna genom handpåläggning.
Hilary Cotton stolar Kvinnor och kyrkan, som kampanjer för kvinnliga biskopar.
"Att säga ja till kvinnliga biskopar är en kosmisk förändring", säger hon.
"Det förändrar hela vår förståelse av vad Gud avsåg att människor skulle vara, och till och med kyrkans teologi genom att erkänna att män och kvinnor är lika utvalda att leda den."
En äldre person på den "höga kyrkans" flygel av anglikanismen, Prebendary David Houlding, säger att skapandet av kvinnliga biskopar representerar "en massiv förändring" i hur kyrkan presenterade sig för världen.
"Det är ett aldrig tidigare skådat accepterande av samhällets världsliga värderingar", säger han.
"Det fanns en hel del skada på kyrkans rykte när åtgärden besegrades tidigare.  Den är livrädd för att skicka fel signal igen."
Samuel Margrave, som också motsätter sig lagstiftningen, sade till synoden: " Detta är en föreställning för medierna.  Det är slutet på kyrkan som vi känner den."
Pastor Lindsay Southern, Vicar of Catterick i North Yorkshire, som stöder förslagen, sade att en enda röst för kvinnliga biskopar skulle ha enorma långsiktiga effekter.
"Det kan se ut som en liten förändring från utsidan, men det är som ett fartyg till sjöss - en kursändring med tiden kommer att leda oss till en helt annan plats."
Kvinnor utgör nu en tredjedel av de 11.000 anglikanska prästerna, av vilka flera har nått högre poster.
Kyrkans 42 stift har enhälligt stött de senaste förslagen.
Men för att ta ett så djupgående steg behövde vart och ett av synodens tre hus - som representerade biskopar, präster och lekmän - stödja lagstiftning för att skapa kvinnliga biskopar med en majoritet på två tredjedelar.
Lagstiftningen misslyckades i november 2012 eftersom lekmannamedlemmar som stödde kvinnliga biskopar ändå ansåg att traditionalisterna inte fick tillräckliga undantag från att tjäna under dem.
De senaste förslagen skulle göra det möjligt för traditionalistiska församlingar att be en kvinnlig biskop om ett manligt alternativ, och ta varje dispyt om processen till en oberoende ombudsman.
"Det kommer att bli en "förväntning" att biskopar kommer att göra sitt bästa för att ta emot (traditionella) församlingar", säger Prebendary Rod Thomas, ledare för den konservativa evangeliska gruppen, Reform.
"Men i slutändan beror det på tillit, och det är den stora frågan.  Kommer det att finnas förtroende?"
Evangeliska traditionalister motsätter sig kvinnliga biskopar på grund av att de tror att bibeln kräver att män skall leda kyrkor.
Traditionalister på den katolska, eller höga kyrkan, anglikanska flygeln anser att eftersom Jesus endast valde män att utgöra sina 12 apostlar, bör endast män leda kyrkan.
Somliga tror faktiskt inte att kvinnor kan vara präster, så om en kvinnlig biskop skulle ordinera en man som präst, skulle han verkligen inte vara präst.
Höga kyrkans traditionalister kommer att leta efter alternativa manliga biskopar som har förordnats av en man, och som inte själva har ordinerat kvinnor som präster.
Med tanke på åsiktsflödet i kyrkan och i samhället i stort, som går emot dem, erbjuds traditionalister mycket mindre än de ville.
Efter det att lagstiftningen har antagits, och om parlamentet godkänner den, kommer den nya lagen att "utfärdas" av Synoden i november.
Utskott som söker biskopar för lediga platser i Newcastle, Oxford och Peterborough kunde sedan intervjua kvinnliga kandidater.
Högre biskopar på annat håll kan snabbare utse en kvinna i den mer juniorrollen som assistent eller "suffragan" biskop.
Andra anglikanska kyrkor har redan kvinnliga biskopar - det finns 20 i Kanada, Australien, USA, Kuba, Indien, Nya Zeeland, Swaziland och Sydafrika.
Irlands kyrka, som omfattar Nordirland, utnämnde Rev Pat Storey till den första kvinnliga biskopen i Storbritannien i september 2013.
Inte i mer än 20 år har Englands kyrkas framtida inriktning och karaktär vänts så djupt mot en enda omröstning.