Det gör också en inverkan på utbildning, med planer på att sätta 3D-skrivare i skolor i Storbritannien och USA.
Denna teknik har en enorm potential för ungdomar både i och utanför skolan.
Skolorna börjar bli intresserade av denna "snabba prototypteknik". Men det finns fortfarande de vanliga hindren - tillgång, finansiering, lärarmedvetenhet och förtroende.
Men många elever får 3D-design oavsett om deras skolor är redo eller inte.
En av de mest upplysande förespråkarna är en 14-årig skolflicka från Manchester i Storbritannien.
Amy Mather vann förra året Europeiska kommissionens första European Digital Girl of the Year Award.
Skolflickan har presenterat sina idéer inför expertpubliken, bland annat Campus Party på Londons O2 Arena, Wired Next Generation och Royal Society för att uppmuntra konst (RSA).
Amy engagerade sig i kodning och senare 3D-design efter att ha deltagit i Manchester Science Festival när hon var 11 år.
Men den viktigaste inspirationen för hennes arbete har varit vad som löst kallas "digital maker"-rörelsen, en global drivkraft för att uppmuntra unga människor att vara kreativa med teknik.
Detta inkluderar stöd från Fab Lab i Manchester. "Fab lab" står för ett "fabrikslaboratorium", där digitala idéer omvandlas till produkter och prototyper.
Fab Lab håller öppet dagar för allmänheten och dessa tillät Amy att använda programvara och hårdvara som inte finns i hennes skola, såsom 3D-skrivare och laserskärare.
Hon använder 3D-design och tillverkningsteknik för sin skolkurs i GCSE-produktdesign.
– Det finns alltid människor till hands med erfarenhet, människor som lever och andas det, säger hon. "Och det finns en stor gemenskap anda så det är verkligen, riktigt lätt att lära sig där och att gå i din egen takt och experimentera."
Manchesters Fab Lab var det första av nio i Storbritannien, med antalet förväntas öka till 30 inom tre år.
De är en del av ett globalt projekt som startade i USA och som växer från en universitetskurs, "Hur man gör (nästan) Vad som helst", som skapats av professor Neil Gershenfeld, chef för Centre for Bits and Atoms vid Massachusetts Institute of Technology (MIT) i USA.
Inom åtta år efter publiceringen av hans bok, Fab: Den kommande revolutionen på ditt skrivbord - från persondatorer till personlig tillverkning, finns det nu runt 200 Fab Labs i mer än 40 länder.
Prof Gershenfelds uppfattning är att den digitala revolutionen redan har ägt rum och att vi håller på att se den omsättas i praktiken.
Utmaningen för Fab Labs, säger han, är att utnyttja "världens uppfinningskraft" och tillämpa den på "designa och ta fram lösningar på lokala problem".
Fab Labs betjänar både utbildning och näringsliv som platser där intresserade parter kan komma tillsammans för att arbeta med tekniken. Och Prof Gershenfeld är högljudd i att motstå medias hyping av 3D-tryck.
Amy Mather reflekterar den attityden. Det är också en fras som kommer upp regelbundet i samtal med henne.
Hon är inte heller den typen av person att vänta tills hon kan få tag på den mest aktuella tekniken.
Varför vänta på tillgång till en 3D-skrivare om du kan använda andra metoder för konstruktion?
Hon beskriver hur hon använde 3D-designprogramvara för att göra sin egen platt-pack version av en pall - och sedan använde en maskin för att skära ut bitarna så att hon kunde montera den slutliga produkten.
Hon har använt laserskärteknik för att göra lådor till de datorer hon använder för sina projekt och har till och med använt en 3D-skrivare för att designa en vakuumformad chokladform till en väns födelsedagsfest.
Tyvärr var kanterna för skarpa, medger hon. "Men jag ska försöka igen med tjockare, matsäker plast."
"Vad jag verkligen gillar är att du kan göra mycket invecklade mönster", tillägger hon.
"Det mesta av programvaran är mycket lätt att använda, mycket intuitiv. Med bara ett par online tutorials, det är verkligen lätt att lära sig hur man kommer runt det."
Det finns gratis system med öppen källkod som gör det möjligt för eleverna att skära från ett platt ark och sedan montera en 3D-modell.
Denna förbättrade användarvänlighet och lägre priser lyfts också fram av Martin Stevens och hans partner Trupti Patel vars företag, It Is 3D, har banat väg för arbete med skolor i Storbritannien.
Entry-level skrivare har gått vidare från de kit som har antagits av mer självsäkra lärare med avancerade studenter, säger han.
Och det finns nu plug-and-play maskiner som fungerar "out of the box", med den typ av tillförlitlighet och robusthet som skolorna behöver.
Erfarenheten har gjort Martin Stevens försiktig med statliga system som ofta får hårdvara i skolor där den förblir oanvänd, så hans prioritet har varit att skapa ett komplett utbud av online video stödmaterial för att bekanta elever och lärare.
En del elever visar ett enastående oberoende.
Pieter Scholtz och Gerhard de Clercq, 15-åriga studenter på Menlopark High School i Pretoria i Sydafrika, byggde sin egen 3D-skrivare med en mobiltelefonapp.
Det är deras bidrag till att göra snabba prototyper mobila för afrikanska skolor där persondatorer är i brist på tillgång.
"Vi kan återvinna cola och läskedrycksflaskor för att göra 3D-trycktråd som vårt råmaterial för vår maskin", säger de. "Vi kan till och med använda materialet för att 3D-printa en protesarm."
Amy Mather håller ett öga på ny utveckling. Hon har för närvarande tagit med begreppet frihands 3D-printing som erbjuds av en ny uppfinning, 3Doodler, som beskrivs som "världens första 3D-tryckpenna".
Den behöver ingen dator eller skrivare. "Du sätter plaststavar i den och den fungerar lite som en limpistol", säger hon.
"Det värmer upp plasten och extruderar den genom sin spets och du kan rita 3D-objekt med den. Du kan antingen rita den först på en plan yta och sedan montera den, eller så kan du dra rakt upp i luften.
"Det är bra för att snabbt prototypa idéer och vara kreativ men det är inte alls lika dyrt som en 3D-skrivare och du behöver inte ha kunskap om någon CAD [datorstödd design] programvara.
"Du kan bara sätta igång med det och göra vad du vill, byta och ändra färger och saker. Jag tycker att det är ett mycket användbart verktyg."
Hennes nästa ambition är att försöka sätta upp sin egen "Mini Maker Faire", i detta fall en Mini Mini Maker Faire.
– Vi bjöd in under 18 år och har mentorer som kan visa dem hur man använder teknik som laserskärare, CAD-programvara och CAM-maskiner.
"Du får dem att skapa vad de vill och i slutet sätter de på en utställning, visar sitt arbete för allmänheten och hur stolta de är över det."
Det har funnits dramatiska rubriker om 3D-teknik, omfattande idéer att använda 3D-skrivare för att göra kläder, mat, skjutvapen och delar av ett hus.