I Tanzania började kampanjen för det allmänna valet i oktober på söndagen.
I Uganda gör president Museveni och hans nationella motståndsrörelse sig redo att bekämpa den med oppositionen inför valet 2016.
Medan rwandierna vidtar inledande åtgärder för att ändra sin konstitution för att öka presidenttiden till tre, står president Pierre Nkurunziza över gränsen inför farliga spänningar som han nyligen omvalt.
Här i Kenya är valet fortfarande två år bort, men det känns redan som kampanjsäsongen har börjat.
Med all denna valaktivitet är det oundvikligt att de fem länder som består av Östafrikanska gemenskapen (EAC) - Kenya, Uganda, Tanzania, Rwanda och Burundi kommer att lära sig av varandra - både bra och dåligt.
Exempelvis fick Burundis president Nkurunziza från Rwanda veta att det är okej att söka en tredje mandatperiod om de två första var korta och söta.
Men till skillnad från Rwanda, där de planerar en nationell folkomröstning i frågan, Burundis ledare glömde att fråga folket om de var okej med det.
Under tiden i Uganda kan president Museveni inte se vad allt ståhej handlar om.
Genom hans tänkande, om folket älskar dig, är det bra att rensa bort alla hinder som kan hindra dem från att uttrycka den kärleken, som till exempel, termgränser, som togs bort från Ugandas konstitution för ett decennium sedan.
I Tanzania har oppositionen beslutat att lära sig mycket av Kenya.
Efter att ha försökt och misslyckats många gånger med att avlägsna president Moi och hans regerande Kanuparti från makten, antog den kenyanska oppositionen att om de samlade sig bakom bara en presidentkandidat, skulle Kanu falla.
Och säkert nog 2002 kastade alla de största oppositionspartierna sin tyngd bakom Mwai Kibaki, under den nationella regnbågskoalitionen.
Kanu kom ner och president Moi gick i pension.
Det är Tanzanias tur att försöka med samma taktik.
Efter veckor av diskussioner har de viktigaste oppositionspartierna, som antog Ukawas paraplynamn, slutligen gått med på att stödja endast en presidentkandidat.
Hans namn är Edward Lowassa, en före detta premiärminister i det styrande CCM-partiet.
Fram till nyligen kunde han fortfarande höras sjunga det styrande partiets lovord, bara för att ändra sig och ansluta sig till oppositionen när hans presidentambitioner i CCM var frustrerade.
Lowassa tycks ha lärt sig överlevnadsfärdigheter från Amama Mbabazi i Uganda.
I likhet med Logasaa är Mahmoud Mbabazi också en före detta premiärminister.
På samma sätt som Lowassa var nära allierad med Tanzanias president Jakaya Kikwete hade Mahmoud Mbabazi varit den högra handen mot Ugandas president Museveni sedan 1970-talet.
Och precis som mr Lowassa släpptes mr Mbabazi som premiärminister.
Så för båda människorna, när deras törst efter makt inte kunde släckas inom partiet, bestämde de sig för att söka en uppfriskande dryck utifrån.
Robert Mbabazi har nu sagt att han vill ställa upp i presidentvalet som en oberoende kandidat i valet i Uganda, även om hans arrestering i juli samtidigt som han förbereder sig för att gå och dukar stöd visade att varje kampanj han försöker kommer sannolikt att vara full av utmaningar.
Som namnet antyder har den härskande nationella motståndsrörelsen i Uganda en vana att stå emot saker och ting. Och människor.
I Kenya talas det mycket om vad som händer i Rwanda.
Båda länderna går till opinionsundersökningarna 2017.
En kenyan i sociala medier, som motsatte sig att bana väg för president Kagames tredje mandatperiod, blev personligen tillrättavisad av den rwandiska ledaren.
Kenyaner rusade för att försvara sin förolämpade landsman, med hjälp av hashtaggen #NågonTellKagame att lansera sina motbevis.
Rwanda har välkomnat kenyansk expertis inom många sektorer av sin ekonomi, men politik är en läxa som man inte är alltför angelägen om att lära av sin granne, som har haft sina egna allvarliga problem när det gäller att genomföra val.
Så hur mycket östafrikaner än lyssnar på varandra, verkar det som om det fortfarande finns många som är glada över att ignorera sina grannar och fortsätta att göra sin egen grej.
I vår serie brev från afrikanska journalister konstaterar Joseph Warungu att när valfebern sveper över Östafrika kikar politiker över gränserna för att se om det finns några lärdomar att dra av sina grannar: