Du kanske inte associerar akademisk analys med raucous utomhus föreställningar eller atmosfäriska inomhusshower under ljus.
Men Shakespeare's Globe på Londons Bankside är ett slags levande laboratorium, med sitt eget team av interna forskare, forskare och akademiska rådgivare.
Allt från teaterns fysiska design till de enskilda föreställningarna är underbyggt av akademikers insikter och forskningsarbete.
Globes plats bredvid Themsen har nu två teatrar, med öppnandet av en inomhus Jacobean teater tillsammans med den befintliga hasch-roofed, utomhus lekstuga.
Att bygga denna mycket mindre, inneslutna teater, kallad Sam Wanamaker Playhouse, var i sig en akademisk utmaning.
Farah Karim-Cooper, en av Globe's inhemska forskare, säger att det inte är en kopia av en specifik lekstuga av eran, utan en byggnad sammansatt av olika arkitektoniska bevis och samtida källor.
Designen, en ljus-ljuskammare i trä, med en del av publiken praktiskt taget på scenen, är resultatet av "informerad, rigorös spekulation, baserad på alla tillgängliga bevis".
Men det betyder inte ett tvångsmässigt intresse för att återskapa "autenticity", säger Dr Karim-Cooper. Byggnaderna, liksom föreställningarna, handlar om ett levande, andas engagemang med modern publik.
"Vi är inte intresserade av återanpassning", säger hon.
Men hon betraktar teatern som ett experiment i att se hur saker och ting fungerar i praktiken. Hur flyttar man en pjäs från utomhusteaterns operaskala till inomhusteaterns närbild?
Det var något som hände regelbundet på Shakespeares tid, med pjäser från utomhusgloben till en inomhus lekstuga som Blackfriars, byggd i de atmosfäriska ruinerna av ett kloster på andra sidan floden Themsen.
Det måste ha varit som ett rockband som bytte från en festivalscen till en nattklubb. Globe spelade i dagsljus för utomhuspubliker, medan inomhusteatern var en mindre, mycket rikare publik, tittar på närbild i ljus.
Globe-teamet undersökte olika typer av ljus, med bivax valt framför talg för ljusets värme.
Och när det gäller ljuseffekter har inomhusteatern remdriven candelabra - annars bär skådespelarna själva ljus.
Ljus och mörker var nästan karaktärer i sin egen rätt i pjäser av denna förelektriska era. "Darkness var en skrämmande närvaro", säger dr Karim-Cooper.
"Darkness var påtaglig, något som folk verkade kunna röra vid, det var så tjockt. Det var mycket förknippat med alla fasor i fantasin, djävulen, demoner, trolldom - den mörka, mörka värld de kände fanns där ute."
Hon säger att om Elizabethans eller Jacobeans reste i tid till det moderna London "skulle deras näthinnor brinna om de såg våra ljusnivåer".
En annan stor skillnad är att Shakespeares publik skulle ha varit i samma ljusnivå som skådespelarna på scenen.
Den moderna upplevelsen av en publik som sitter i mörkret medan scenen är upplyst - en sammankomst som förs in i biografen - skulle ha varit helt okänd.
På teatrar inomhus betalade publiken höga priser för att se och synas. De riktigt stora slösarna kunde sitta på plats vid sidan av scenen, där de förväntade sig att vara lika mycket en del av skådespelet som skådespelarna.
Och en av de mest utmärkande dragen i pjäser på den rekonstruerade Globe är att det är omöjligt att inte titta på publiken lika mycket som pjäsen.
– Det var ett mycket socialt tillfälle, säger Karim-Cooper, som beskrev Shakespeare-era-teatern som en lång dag ute, med lite exakt tidtagning och många kommentarer om vem som var i publiken och finjan på vad de hade på sig.
– Tillfälliga konton handlar mer om publiken och vem som var där och vad som hände - mer än själva pjäsen, säger hon.
Att ge skådespelarna och publiken en tydlig bild av varandra förändrar hur pjäser skulle ha utförts.
De stora solilokierna i tragedierna blir till exempel ett samtal med publiken, säger dr Karim-Cooper.
Moderna åhörarskaror, i ett mörklagt auditorium, kan förvänta sig att dessa klassiska tal är en form av introspektiv, inre monolog. När publiken och skådespelarna tittar in i varandras ögon blir det ett annat ögonblick.
Det finns andra stora förändringar mellan ett modernt och Shakespeare teaterbesök.
Det skulle ha luktat mycket annorlunda, säger dr Karim-Cooper. Det skulle ha funnits en begynnande blandning av de parfymer som var högt värderade, vid sidan av den jordiga doften av tusentals människor som trängts in tillsammans.
En annan sensorisk skillnad skulle ha varit "ljudbilden", säger hon. Det skulle ha varit ett mycket mjukare ljud, eftersom Elizabethan London inte hade motorer eller högljudda maskiner eller förstärkt musik.
"När det gäller hur högt det kan bli, hade de ingen aning", säger hon. "Det finns berättelser om människor som flippas ut av publiken klappar i en lekstuga, ljudet var så överväldigande. De hörde aldrig ett plan lyfta."
Språket skulle också ha låtit ovanligt. Tidens accent skulle ha betytt ord som "flytta" och "kärlek" skulle ha låtit mycket närmare rhyming.
Och Globe har presenterat avläsningar av pjäser med det ursprungliga uttalet.
Teaterns forskargrupp har inte till uppgift att vara praktikanter i historisk exakthet utan att ge praktiska råd till skådespelare och regissörer.
"Det finns inget värre än en akademiker som aldrig har varit på en scen, säger att detta är vad du bör göra. Det skulle inte fungera, säger Dr Karim-Cooper.
Istället talar de med artisterna om pjäserna och kan undersöka alla detaljerade frågor. De är stolta över en snabb omsvängning, går till de ursprungliga källorna och leverera en auktoritativ rapport inom några dagar.
"Vi vill komma bortom Wikipedia", säger hon.
Hon är medredaktör för Moving Shakespeare Indoors, en samling essäer om indoor Jacobean teatrar, och utbildning är en viktig del av Globe arbete.
Det finns en forskarutbildning i Shakespeare Studies med King's College, London. Det finns utåtriktade projekt med lokala skolor och utbildningsevenemang för lärare.
Varje år finns det en banbrytande skolproduktion, Playing Shakespeare-serien, med tusentals gratisbiljetter till elever i London. Det har varit en stor framgång, med många kommer att se Shakespeare pjäser som aldrig har varit inne i en teater tidigare.
Dr Karim-Cooper säger att de vill utvidga idén om teatern som ett laboratorium.
"Vi vill bli ett forskningsnav. Vi vill att eleverna ska vara här."
Den "unika blandningen" kommer att vara det dramatiska experimentet vid sidan av den "litterära strängheten".
"Vi skiljer inte det praktiska från det akademiska."
När man tänker på ett laboratorium brukar man inte tänka på att jubla folkmassor eller skådespelare i kostymer.