För att ta bara ett exempel, en person på Twitter sade på The Times första sida: "Han är vit, så låt oss belysa det faktum att han är arbetslös, en ensam varg och drabbades av psykiska hälsoproblem."
Times var verkligen inte ensam om att ta emot ett sådant opprobrium.
På torsdag morgon ägnade Daily Mail en hel sida åt en redaktionell ta umbrage, för att uttrycka det milt, med en Guardian tecknade tyder angriparen vid Finsbury Park moskén kan ha indoktrinerats genom att läsa tidningen och The Sun. Jag twittrade om striden här.
Men den fråga som mest intresserar mig är att Facebook och Google har fått det i nacken för att inte göra mer för att ta bort fjärran höger material på nätet förhärliga attacken.
Under de senaste månaderna har det politiska trycket ökat på dessa två teknikjättar, liksom på andra mindre företag, för att se till att internet inte är ett "säkert utrymme" för terrorister. Den gamla politiska instinkten att något måste göras har sparkats in i överdriften.
Vid en presskonferens nyligen åtog sig Theresa May och Emmanuel Macron att inte bara arbeta tillsammans i denna fråga, utan införa böter om företagen inte agera snabbare för att ta bort hatfullt material.
Det är intressant att detta politiska tryck har återanvänts i ljuset av en attack av en vit man mot muslimer. Det tyder på att omfattningen av material på webben som skulle kunna möta allmänhetens ogillande är stor.
Kommer en antisemitisk attack snabbt kräva att Facebook och Google agerar på antisemitism?
Skulle en ökning av sekteristiskt hat i Indien kunna leda till krav i det landet på att till exempel hinduiskt nationalistiskt innehåll skulle avlägsnas?
Kanske det. Vilket innebär att detta är ett bra tillfälle att påminna dig om komplexiteten i denna fråga och varför, även om jag verkligen inte instinktivt ta sidan av de mest kraftfulla företagen i världen, är det viktigt att vara tydlig om konsekvenserna av att vända vår Något måste göras mot dem.
Först och främst måste vi skilja frågan om kryptering från den bredare frågan om hatfullt innehåll. Ibland har ledande brittiska politiker inte verkat förstå skillnaden.
Meddelandeprogram som WhatsApp är attraktiva för terrorister eftersom de skyddas i båda ändar: säkerhetstjänster kan inte lätt infiltrera dem. Men om man undergräver detta skydd genom att skapa en så kallad bakdörr till kryptering, är det en inbjudan till alla slags gissel - från främmande makter till cyberbrottslingar - att dra fördel av detta.
När det gäller frågan om vad man skall göra åt hatiskt material är problemen med att klämma sig fast vid det flera, och både praktiskt och filosofiskt.
Praktiskt taget, den rena volymen av innehåll är omöjligt att hantera, förmodligen även med artificiell intelligens. Omkring 350 miljoner bilder publiceras på Facebook varje dag och 400 timmar video laddas upp på YouTube varje minut.
Dessutom förekommer internetinnehåll i flera jurisdiktioner.
Om min kompis i Jamaica är fascist och laddar upp en video från hans veranda i Kingston Town som säger att alla icke-Rastafarianer måste dö, med ett specifikt hot kopplat, kan vissa säga att det är en fråga för de jamaicanska myndigheterna.
Men om jag laddar ner den och delar den med mina skolkamrater i Tooting, är London också en fråga för brittiska myndigheter?
Internetföretagen skyddas också i stor utsträckning av Communications Decency Act, en amerikansk lag från 1996 som säger att användare av sociala medier snarare än plattformar ansvarar för innehållet. Denna lagstiftning utformades för att skydda informationsfriheten.
Företag som Google säger att de gör mycket för att ta itu med extremism. Se Kent Walkers artikel tidigare i veckan i Financial Times till exempel.
Som jag har skrivit tidigare, Silicon Valley företag är livrädda för lagstiftning och har ett tänkesätt som främjar tekniska över regleringslösningar till sociala problem. I detta avseende skiljer de sig från många européer.
Och detta pekar på ett filosofiskt problem med att be sådana som Google och Facebook att övervaka internet närmare.
Vill vi verkligen att privata företag - som har vad kritikerna hävdar är ett globalt monopol - skall censurera allt mer av våra liv?
Efter att helt ha återuppfunnit vårt offentliga område på mycket, mycket kort tid, ber teknikjättar att nu göra mer för att ta itu med extremism, vare sig Muslim, antimuslim eller vad som helst, ger dem en social roll som vi kanske inte gillar konsekvenserna av när vi tänker på det.
Naturligtvis måste deras enorma makt komma med ett enormt ansvar - från att betala skatt på rätt sätt till att underkasta sig en större offentlig granskning (något som de alltför ofta är rädda för).
Men av de praktiska och filosofiska skäl som jag beskriver är det lika komplicerat som nödvändigt att reagera på det politiska behovet av att något görs på hatfullt innehåll på nätet.
Attacken mot muslimerna i moskén i Finsbury Park har lett till en debatt om huruvida medierna har inneboende fördomar och orsakat en stor kerfuffle i Storbritanniens tidningar.