Flera årtionden senare hade det blivit, enligt premiärminister Manmohan Singh, Indiens "största inre säkerhetsutmaning".
Maoister är också kända som "naxaliter" på grund av det våldsamma vänsterupproret 1967, som började i byn Naxalbari i västra Bengalen.
Även om detta så småningom kvävdes av polisen, har Indiens maoister under årens lopp omgrupperat och hävdat att de har kontroll över stora landområden i centrala och östra Indien och upprättat en så kallad "röd korridor".
Detta spänner över staterna Jharkand, West Bengal, Orissa, Bihar, Chhattisgarh och Andhra Pradesh och sträcker sig också till Uttar Pradesh och Karnataka.
Maoisterna och de anslutna grupperna är verksamma i mer än en tredjedel av Indiens 600-odd distrikt, säger myndigheterna.
Och mer än 6.000 människor har dött i rebellernas långa kamp för kommunistiskt styre i dessa stater.
Maoisternas militärledare är Koteshwar Rao, som i övrigt kallas Kishenji.
Han uppges ha drabbats av tillfällig förlamning i juni 2010 när en poliskula träffade honom i knäet.
Normalt var Kishenji en regelbunden kommunikatör med pressen, men han hörde inte mycket talas om förrän i januari 2011 då han gjorde ett uttalande där han sade att han förväntade sig att Indien skulle duka under för en maoistisk revolution år 2025.
Enligt senaste beräkningar har han minst 20.000 beväpnade soldater. De sägs få det mesta av sina vapen genom att plundra polisbaser.
Analytiker säger att det maoistiska upprorets livslängd delvis beror på det lokala stöd de får.
Rebellerna säger att de kämpar för de inhemska stammarnas rättigheter och för de fattiga på landsbygden som de säger har försummats av regeringarna i årtionden.
Maoister påstår sig representera lokala farhågor om markägande och rättvis fördelning av resurser.
Till slut säger de att de vill etablera ett "kommunistiskt samhälle" genom att störta Indiens "halvkoloniala, halvfeodala" form av styre genom väpnad kamp.
BBC: s Subir Bhaumik i Calcutta säger att även om det finns få utsikter för dem att göra några framsteg i stadsområden - eller faktiskt icke-jungliga landsbygdsområden - rebellerna förblir en kraft att räkna med i avlägsna områden där säkerhetsstyrkorna är tunna på marken.
Vår korrespondent säger att den viktigaste frågan nu är om armén ska sättas in mot rebellerna på samma sätt som den har använts i indisk-administrerade Kashmir och några nordöstra stater.
Ett sådant drag skulle vara mycket kontroversiellt, eftersom det oundvikligen skulle ses av vissa kritiker som bevis för att rebellerna gör framsteg i vad som av vissa ses som "mainland India".
Maoisterna har under årens lopp lyckats genomföra en rad skadliga attacker mot indiska säkerhetsstyrkor.
År 2009 fick rebellerna virtuell kontroll över distriktet Lalgarh i västra Bengalen knappt 250 kilometer från den statliga huvudstaden Calcutta.
Under många månader höll rebeller, som understöddes av byborna, hundratals paramilitära styrkor i schack. Maoisterna förklarade att det var Indiens första "frihetszon" men de indiska säkerhetsstyrkorna överväldigade slutligen rebellerna.
April 2010 såg rebeller bakhåll paramilitära trupper i den täta djungeln i centrala Chhattisgarh staten, döda minst 76 soldater. Korrespondenterna säger att det var den värsta maoistiska attacken mot indiska säkerhetsstyrkor.
År 2007 dödade maoistiska rebeller 55 poliser i en attack mot en avlägsen polispost.
Nästan varje vecka får maoistiska rebeller skulden för mindre skärmytslingar och incidenter i Indiens nordöstra delar - en vanlig taktik är att spränga järnvägsspår och attackera polisstationer.
År 2010 ställdes maoisterna inför Indiens största anti-maoistiska offensiv någonsin.
Nästan 50.000 federala paramilitära trupper och tiotusentals poliser deltog i operationen i flera stater.
Medan rebellerna knuffades tillbaka djupt in i sina djungelfästen, har de fortsatt att utföra smitningsattacker och många uppmärksammade kidnappningar.
Indiens regering har i sin tur lovat att slå ner ännu hårdare om inte rebellerna avstår från våld och inleder fredssamtal.
Samtidigt har det funnits meningsskiljaktigheter inte bara inom centralregeringen om hur upproret ska hanteras, utan också mellan Delhi och olika indiska stater som drabbats av upproret.
Experter säger att meningsskiljaktigheter om huruvida armén ska utplaceras mot rebellerna är ett uttryck för dessa spänningar.
I en fråga förblir analytikerna dock eniga - chanserna för någon form av meningsfull dialog med rebellerna inom överskådlig framtid är små.
Indiens blodiga maoistiska uppror började i de avlägsna skogarna i staten West Bengal i slutet av 1960-talet.