I stället för avgifter som stiger till 9 250 pund per år på hösten föreslår Jeremy Corbyn en komplett handbroms att säga att universitetsundervisning inte bör kosta studenter något.
Det är ett djärvare steg än Labours tidigare ledare, som för två år sedan valde ett halvvägs hus för att sänka avgifterna till 6 000 pund - och sedan anklagades för att behaga ingen.
Detta är Labours strävan efter en allt-eller-ingenting-strategi - att hävda fri utbildning som en grundläggande princip - och att skapa det starkaste valet inom universitetspolitiken under två decennier.
Det är en direkt vädjan till yngre väljare - med undersökningar tyder på att studenter är mer benägna att rösta Labour.
Det gör pitchen att ingen bör avskräckas från universitet på grund av kostnaden eller rädslan för skulder.
Arbetskraft har kostat att ta bort avgifter - och återinförandet av underhållsbidrag - som till ett värde av 1,2 miljarder pund per år.
Och detta är bara England - eftersom utbildningsfinansiering är en devolverad fråga. Det finns inga avgifter för skotska studenter i Skottland och Institute for Fiscal Studies säger att skrotning av de lägre avgifterna i Nordirland och Wales skulle kosta ytterligare 500 miljoner pund per år.
Detta skulle täckas av de 48,6 miljarder pund som Labours manifest säger kommer att höjas genom skatteförändringar - tillsammans med partiets övriga utgiftsåtaganden.
Men det finns lägre uppskattningar.
Arbetskraftssiffrorna bygger på att man ersätter de avgifter som för närvarande betalas av studerande.
Men IFS och London Economics säger att kostnaden för statskassan kan vara lägre, när avskrivna lån beaktas, med prognoser runt 7,5 miljarder pund till 8 miljarder pund.
Labours stora drag när det gäller avgifter är ett komplett steg i rätt riktning. Tidigare i regeringen, labour höjde avgifter och i opposition föreslog en blygsam minskning.
Men de föreslår nu att bulldoze apparaten för avgifter, lån och återbetalningar.
De senaste siffrorna visar 76 miljarder pund i studielån i England - denna nivå av studieskuld har nästan fördubblats på fyra år.
Från och med i höst kommer avgifterna att börja öka varje år med inflationen och kommer snart att glida förbi 10 000 pund, med räntekostnader också stiger till 6,1 procent.
Och den konservativa regeringen hade före valet tillkännagett planer på att sälja studentskulder till privata investerare.
Enligt Labours planer skulle hela denna satsning på marknadslansering dumpas - och universiteten skulle återgå till att bli direkt finansierade av regeringen.
Men finns det några bevis för att ett avskaffande av avgifter skulle hjälpa fler ungdomar att komma in på universitetet, däribland de missgynnade?
Universiteten är oroliga för att en sådan övergång till direkt finansiering, som är beroende av de offentliga finanserna, skulle sätta en gräns för platser och bromsa expansionen.
En av de tysta revolutionerna under de senaste åren har varit att helt avskaffa gränserna för antalet studenter - med universitet som kan rekrytera så många studenter som de kan ta emot - och öppna dörren för ökande antal utexaminerade.
Argumentet för avgifter har alltid varit att de ger medel för att fler ungdomar ska kunna gå på universitet - och att en mycket mindre andel gick till universitet när det inte fanns några avgifter.
I år har antalet universitetsansökningar från brittiska studenter sjunkit med 5 procent - och det följer ett mönster av dips när avgifterna höjs.
Men den långsiktiga trenden har varit obevekligt uppåtgående, med en enorm ökning av efterfrågan på universitetsplatser. Det är fortfarande en kraftfull symbol för familjens strävan.
Även om rika familjer fortfarande är mycket mer benägna att skicka sina barn till universitet och högskolor, har inträdesfrekvensen ökat för alla samhällsklasser, däribland de fattigaste.
Får eleverna valuta för pengarna från terminsavgifter? Är detta en investering som återbetalas i bättre utsikter till arbete?
Siffror från utbildningsavdelningen som publicerades förra månaden visade att de utexaminerade fortfarande var mer benägna att ha ett arbete än icke-examinerade och i genomsnitt tjänade £10 000 per år mer.
Bland yngre människor är denna examensfördel mindre, med 6 000 pund per år.
Men siffrorna visade också att forskarlönerna har stagnerat under det senaste årtiondet, trots höjda avgifter.
Labourplanen sänder en stark politisk signal till unga väljare.
En undersökning från Högskolepolitiska institutet, som gjordes före manifestet, tydde på att Labour nu är mer populärt bland studenterna än i något av de tre tidigare allmänna valen.
Undersökningen visade att Labour ligger betydligt före i studentomröstningen.
Liberaldemokraterna, som en gång var det populäraste studentpartiet, ligger på tredje plats bakom de konservativa.
Är detta fortfarande molnet av studieavgifter hängande över Lib Dems från deras U-sväng under koalitionsregeringen?
Skulle de verkligen kunna skrota avgifterna helt och hållet?
Det kommer att bli mycket kontroll över finansieringen av Labours planer. Men det finns inget som saknar motstycke eller är främmande för att bli av med avgifter.
Tyskland har fasat ut studieavgifterna - och universiteten i Nederländerna och Skandinavien försöker rekrytera studenter från England med erbjudande om låga eller inga avgifter.
Franska studenter kan studera för låga avgifter.
I USA inför staten New York gratis avgifter för studenter från familjer som tjänar upp till omkring 100 000 pund per år, vilket ger en utdelning till de pressade medelklassen.
Det finns nu ledande universitet i USA som har lägre terminsavgifter än i England. University of Washington tar mindre betalt än University of Wolverhampton.
Och det mest omedelbara exemplet på att bli av med avgifter har varit i Skottland.
För Englands väljare innebär Labours outspädda politik för terminsavgifter - som föreslår ett fullständigt avskaffande av dem - den skarpaste klyftan på vägen under årtionden.
Att dra in studieavgifterna i England är det största och dyraste förslaget i Labours utfästelser om utbildning till ett värde av 25 miljarder pund.