Vi har lärt oss mycket om slutet på resan, slavlägren och massgravarna i Thailands och Malaysias djungler.
Vad vi inte har hört så mycket om är hur dessa resor börjar.
Vi reste till södra Bangladesh, där många av migranterna gav sig av på sina farliga resor.
Det vi har upptäckt ger en chockerande ny dimension till denna berättelse som talar om den fruktansvärda desperation som driver denna väldiga folkrörelse.
Vi träffade en av smugglarna på vad Bangladesh stolt skryter med är världens längsta strand - en stor sandslinga som löper i mer än 120 km längs den södra kusten.
Vi kallar honom Kamrul Rahman.
Han verkade vara i 30-årsåldern.  Han sa att han brukade vara fiskare och började med att smuggla rackare som var giriga efter pengar efter att hans affärer gått i stöpet.
När surfingen störtade ner på stranden bredvid oss, förklarade han lugnt i kyliga detaljer hur verksamheten fungerade.
Han sade att fånglägren var en viktig del av affärsmodellen och att alla invandrare kände till dem.
Det verkar som om de är en del av vad som utgör ett ondskefullt och vidrigt cyniskt marknadsföringstrick som människosmugglarna har utvecklat: de erbjuder resan för praktiskt taget inga initiala kostnader.
Han sa att uppgörelsen var enkel och förstådd av alla inblandade. Du betalar bara huvudavgiften - ungefär 1.500 pund ($2.300) när du anländer till södra Thailand.
Jag blev förvånad. "Så migranterna vet att de kommer att hållas i lägret innan de kommer till Malaysia?" frågade jag.
"Innan de ger sig av härifrån säger vi till dem att om de inte betalar, kommer de att sättas i fängelse. Du kommer inte att få något ris och du kommer att dö av hunger", sa han till mig, utan några tecken på känslor.
"Om du betalar, kommer du att kunna börja för Malaysia med heder."
Vi talade med många migranter och släktingar till migranter i södra Bangladesh.
Alla bekräftade hans konto. Utan undantag sade de att de visste att invandrare skulle hållas i Thailand tills full betalning gjordes.
Vad detta antyder är att för det mesta är detta fenomen inte enbart människohandel - där människor köps och säljs mot sin vilja - utan snarare en pervers affärstransaktion som de flesta invandrare och deras familjer faktiskt är part i.
De så kallade "ransomerna" migranterna som har räddats från lägren i Thailand säger att deras fångar faktiskt är en del av det avtal de skriver under på när de gör resan.
Tänk nu på vad det säger oss om de människor som gör dessa resor.
De är så desperata efter ett bättre liv att de är villiga att följa med människosmugglarna även om de vet att de kanske svälter ihjäl i ett djungelläger.
Stina Ljungdell, FN:s flyktingbyrås representant i Bangladesh, håller med om att många migranter vet vad de ger sig in på.
Om man tänker på det objektivt, så är det en sorts sjuk affärsuppfattning för både smugglarna och deras kunder.
Invandrarna är försäkrade om att de bara betalar hela kostnaden om de faktiskt anländer till Thailand - kontanter vid leverans, om du vill.
Under tiden har smugglarna en hävstång för att garantera att de får betalt.
Modellen har den extra fördelen, åtminstone ur smugglarnas perspektiv, att göra beslutet att försöka resan mycket lättare.
Det verkar som om många unga män, och det är främst unga män som verkar göra resan, lockas i det riskabla och själviska hoppet att deras familj kommer att hitta ett sätt att samla in pengarna när de kommer till Thailand.
Men andra invandrare fattar beslutet att gå tillsammans med sina familjer och anser att det är det enda sättet att lyfta dem ur fattigdomen.
Vi fick veta att en framgångsrik invandrare kan skicka så mycket som 30.000 taka (260/$400) tillbaka till sin familj varje månad.
Men många, många invandrare klarar sig inte.
Inom några minuter efter det att jag anlänt till ett inofficiellt läger för Rohingyaflyktingar längre upp längs kusten, var jag omgiven av föräldrar som visade mig bilder på deras försvunna söner (och ibland döttrar).
Somliga sade att deras söner hade rest till Malaysia utan att tala om det för dem. Många andra sade emellertid att de hade skickat iväg dem i hopp om att de skulle skicka tillbaka pengar till familjen.
Enligt smugglaren, en av fem av de migranter han tar inte komma till Malaysia.
Många dör innan de ens når lägren, berättade han för mig.
"En del dör på grund av lidandet, en del dör på grund av spänningar, en del dör när de tänker på hur man ska fly från situationen och en del människor dör av hunger när maten har tagit slut.
"Alla människor måste dö", sa han, "det är ödet."
Under de senaste veckorna har världen vaknat upp till den fruktansvärda handel med människor som bedrivs i haven i Sydostasien.