När munstycket som frigör en ström av smält glas höjs över en viss nivå, börjar den tråden vackla.
Det spårar ut vågor eller slingor - som teamet hittade kunde styras genom att justera hastigheten på munstycket.
Dessa former blir sedan byggstenarna för invecklade, 3D-föremål.
Ingenjörer vid Massachusetts Institute of Technology banade väg för en metod för 3D-printing av glas 2015. Sedan började de arbeta med matematikern Pierre-Thomas Brun, som har studerat vätskedynamiken hos flytande "rep".
Resultaten dokumenteras i en video som teamet presenterade i American Physical Societys "Gallery of Fluid Motion" i november.
Allt började med ett samarbete mellan två labb på MIT, berättade Dr Brun för BBC - det ena specialiserat på glas och det andra på "medierad materia".
Runny honung
"Normalt när du 3D-printar, är munstycket mycket nära den bit som du trycker - det är den konventionella metoden. Men vad de började arbeta med var att ha en stor offset.
"Och i så fall, istället för att ha en tråd som faller ner och rör sig rakt, kan du skapa spolliknande mönster som honung på rostat bröd."
Denna spolningsprocess, som det händer, är precis vad dr Brun studerade under sin doktorsexamen.
"Jag kom på en reducerad modell som förklarade dynamiken i dessa saker", sade han. "Så jag har ett sätt att rationalisera de mönster de observerat, och vi började arbeta tillsammans för att skapa några strukturer som tar dessa mönster som byggstenar."
Plötsligt, i stället för att vara en potentiell brist i systemet, blev det flytande glasets vibblande en formbar egenskap.
Och dessutom är några av de små öglorna mindre än något som kan skapas genom att flytta munstycket runt. Själva glasets fysik var nu ett precisionsinstrument.
Det som gjorde störst intryck på dr Brun var hur enkelt det var att kontrollera detta instrument. För en given munstycket höjd, förklarade han, allt kokar ner till hur snabbt glaset hälls, i förhållande till hur snabbt munstycket rör sig framåt.
"Dessa spolar kan verka komplexa, men du kan rationalisera dem på ett mycket enkelt sätt. Och för att göra det behöver du ett nummer: hur snabbt faller glaset ner på ytan?"
Om glasets dribblande börjar överträffa munstyckets framåtriktade utveckling, kommer tråden att spåra upp en slingrande, vågig linje i stället för en rak.
Sedan om framåt rörelse blir ännu långsammare, glaset kommer att börja spåra små, alternerande slingor. Ännu långsammare, och öglorna blir en enda stor spole.
Det var en överraskning, sade dr Brun, att detta enkla förhållande frambringade en sådan mångfald av former.
"Detta är ett mycket komplext system, men du kan glömma alla andra egenskaper. Det är ett stort uttalande, vilket inte har någon anledning att vara sant - men det är det, i det här fallet."
Efter ledning av andra forskare, studera dynamiken i viskösa flytande trådar för nästan 10 år sedan, Dr Brun och hans kollegor kallade sitt system en "segling maskin".
"Det gör exakt vad en symaskin gör", konstaterade han. "Man går från en tråd, till mönster som är bundna till varandra som sy mönster - men den här gången är de gjorda av glas."
Många av hans medarbetare på MIT är intresserade av potentiella tillämpningar för arkitektur, och designen kan också visa sig användbar inom skulptur och 3D-printing - eller "additiv tillverkning" - mer allmänt.
"Det finns många möjligheter, men för tillfället är detta bara ett bevis på konceptet", sade dr Brun.
Följ Jonathan på Twitter
Amerikanska forskare har utvecklat vad de kallar en "sömnadsmaskin av glas" genom att kombinera 3D-tryck av glas med en matematisk modell av hur en flytande tråd bildar olika typer av ögla.