Men skandalen med Tysklands politiska etablissemang handlar inte om sjaskig eller korruption utan snarare om huruvida en lite känd webbplats kan publicera dokument som redan diskuterats offentligt.
Det som började som ett dunkelt fall har förvandlats till en eldig nationell debatt om pressfriheten och regeringsministrarnas inflytande över domstolarna.
Tidigare i år publicerade Andre Meister och Markus Beckedahl hemligstämplade dokument på webbplatsen för digitala rättigheter Netzpolitik, vilket tyder på att Tysklands underrättelsetjänst planerade att utöka onlineövervakningen för att bekämpa terrorism, och att en särskild enhet kunde inrättas för att övervaka sociala medier.
Förra veckan meddelade journalisterna att de utreddes för förräderi.
Om åklagaren fick som han ville, skrev Andre Meister på Netzpolitik: "Markus och jag kommer snart sitta i fängelse i två år."
Det var ett nationellt skrik. Huvudlinjerna skrek att pressfriheten var under attack och tusentals tog sig ut på gatorna i Berlin till stöd för Netzpolitik.
I Storbritannien görs rubriker när parlamentariska tjänstemän fångas, bokstavligt talat, med byxorna nere - helst, för maximal effekt, med inblandning av droger och prostituerade. I Tyskland är det dataskyddet som får folk att bli upprörda.
Det verkar mindre förvånande när man kommer ihåg Tysklands smärtsamma erfarenhet av totalitarism under 1900-talet.
Hitlers hemliga polis, Gestapo och Östtysklands kommunistagenter spionerade mycket på sina egna medborgare och kontrollerade pressen hårt.
Integritetsskydd och mediernas roll är alltså inte bara frågor som rör den akademiska debatten. Folk här är alltför medvetna om farorna när en stat blir för mäktig.
Detta historiska arv bidrar till att förklara varför anklagelserna om amerikansk spionverksamhet i Tyskland har orsakat ett sådant uppror. Och varför Edward Snowden, som läckte information om amerikansk spionverksamhet, betraktas som något som närmar sig en nationell hjälte här, särskilt av vänstertyskar - av vilka många kanske inte känner till Snowdens egna högerperspektiv när det gäller statens roll och den sociala välfärden.
Förräderiutredningen av journalisterna på Netzpolitik har varit så kontroversiell att det bara var en tidsfråga innan huvudena började rulla.
Inom några dagar drog alla regeringsledare, däribland inrikesministern, justitieministern och förbundskansler Angela Merkel, offentligt tillbaka sitt stöd för chefsåklagare Harald Range, som hade inlett utredningen.
Och på tisdagen meddelades det att Mr Range skulle avskedas - första gången en tysk regering har avskedat en chefsåklagare.
Men skandalen är långt ifrån över.
Oppositionspolitikerna kräver en fullständig undersökning av varför justitieministern och inrikesministern lät journalisterna utredas för förräderi i första hand.
Och Mr Meister och Mr Beckedahl kräver svar på om de har spionerats på av myndigheterna.
"För oss journalister, som tror på rättsstatsprincipen, känns det som om vi har hamnat i en mardröm, i en repressiv stat, där det är möjligt att spionera på undersökande journalister," Mr Beckedahl berättade tyska TV-stationen ARD.
"Det hade jag aldrig kunnat föreställa mig."
Förräderiutredningen har nu avbrutits.
Men chefsåklagare Range har anklagat regeringen för att blanda sig i rättsliga förfaranden.
Det var inte acceptabelt, sade han, att politikerna skulle "influera en utredning eftersom dess eventuella resultat kanske inte är politiskt ändamålsenliga".
I stället för att klargöra situationen för vad journalister kan och inte kan publicera verkar fallet kasta upp ännu fler frågor.
Vad är en statshemlighet? Vad får en journalist publicera? Och på internetmedias och sociala mediers tid, vad är definitionen av journalist egentligen?
Det faktum att utredningen inleddes, och sedan slutade när saker och ting blev klibbiga politiskt, har inte löst någon av dessa frågor - vilket innebär, varna kritiker, att det bara är en tidsfråga innan en annan liknande skandal exploderar.
Journalister har anklagats för förräderi; en chefsåklagare har avfyrats; och vi har bevittnat det enformiga skådespelet av regeringsministrar som försöker komma ur skottlinjen efter folkuppror.