Som ett komplement till traumat av personlig förlust står de inför en ensam kamp för att finna och identifiera äkta män, hustrur och barn innan de försöker ta hem dem för att begravas.
Mohammed Nowrouz Noori är en afghansk man i slutet av 30-talet men han är redan en bruten man.
I januari i år gav han sig av med sin fru Nilufar, son Mohammad och lilla dotter Nastaran från den turkiska kusten på väg mot Grekland.
"När vi gick ombord sade min son "pappa jag har bett att vi når till andra sidan säkert", säger Nowrouz när han berättar tragedin i familjen hemma i Kabul.
"Vi kunde se ljus från Grekland. Jag lugnade honom och sade att "inatt är den sista natten av våra problem".
Men båten som ordnas av människor smugglare snart fick problem och kapsejsade.
"På några sekunder var det vatten överallt och fyllde båten. Det var mörkt. Jag förlorade mina barn och min fru som hade suttit bredvid mig, säger Nowrouz.
Minst 39 invandrare, däribland flera barn drunknade den dagen. Nowrouz var bland mer än 60 räddade,
Det som därefter kom var en 12-dagars kamp för att få tillbaka sina nära och käras kroppar och föra hem dem för begravning.
Läs mer:
Den outsägliga historien om Europas dränkta migranter
Anatomi av ett skeppsbrott
Nowrouz säger att han fick medicinsk behandling i ett läger vid den turkiska kusten där polisen visade honom bilder på kroppar som hade återfunnits.
"Jag såg min familjs bilder där", säger han. "Jag såg fotot på min ettåriga dotter, min sexåriga son och min fru som var 25 år. Jag tappade bort dem."
En polis frågade om Nowrouz hade för avsikt att begrava sin familj i Turkiet eller ta hem dem. Efter att ha ringt släktingar bestämde han att familjen skulle begravas i Kabul.
Nästa dag tog en minibuss med sig Nowrouz och andra överlevande till Istanbul, där han vände sig till det afghanska konsulatet för att få hjälp.
"De sa att jag måste repatriera kropparna själv", säger han.
Vid det afghanska konsulatet i Istanbul är Zia Zaki en av dem som försöker hantera följderna av invandrarkrisen.
– Vi har samlat ett team på tre personer för att specifikt ta itu med flyktingfrågor, säger han när han sållar genom högar av dokument.
"I den senaste incidenten var jag där där 25 afghaner som miste livet till sjöss. Jag såg ett barns kropp i det kalla rummet.
"Jag har mitt eget lilla barn. Jag försökte hålla mig stark för att det var mitt jobb att vara där och identifiera kropparna. Men när jag kom hem tittade jag på mitt barn och grät."
Nowrouz tillbringade dagar med att ringa släktingar hem. "Jag var tvungen att låna pengar för att skicka hem min familj till Afghanistan", säger han.
Konsulatet berättade för Nowrouz att hans hustrus och barns kroppar förvarades i Bursa, en stad som låg 300 kilometer inåt landet från den plats där olyckan inträffade.
Han hyrde en bil för fyra timmars körning, lämnar mitt i natten. Han bokade också flyg till Kabul för följande kväll.
Men en gång i Bursa kunde han bara hitta sin hustrus och sons kroppar; hans lilla dotter saknades. Med flyg ordnade hade han inget annat val än att lämna henne kvar för att begravas på en av Bursas kyrkogårdar.
På Bursas kyrkogård i Kent utför Imam Neshet Kaya begravningsriterna för avlidna migranter.
"Jag begravde just ett barn som inte har något namn och vi vet inte vem han var", säger han. "Han begravdes här omgiven av mig och några kyrkogårdsarbetare. Idag är vi hans bror, syster och hans familj."
Om han begravde Nowrouz dotter här är omöjligt att veta.
Många av de migrerande offren är muslimer och imamen säger att han ser till att de begravs ordentligt.
"Vi åker till sjukhuset för att plocka upp kroppen och ta med den hit för att utföra de islamiska ritualerna, tvätta dem och linda in dem i en svepning", säger han.  "Senare förrättar vi bönerna i moskén."
Kyrkogården för register över varje grav tillsammans med tillgängliga dokument, foton eller DNA-register för att möjliggöra eventuell identifiering och utgrävning om en kropp begärs vid ett senare tillfälle.
För afghaner som tar med sig en kropp hem betyder det att resa med flyg.
I Bursa köpte Mr Nowrouz kistor åt sin fru och son, hyrde en ambulans och gick tillbaka till Ataturk flygplats för flygningen till Kabul.
På flygplatsen i Istanbul driver Sohila Shalizai kontoret för Afghanistans flygbolag Ariana - tragedin med migranters dödsfall har också blivit överväldigande här.
"Sentligen har vi burit minst två eller tre, till och med upp till sju kroppar på varje flygning", säger Rizi. "Ibland kan vi inte hantera antalet kroppar som kommer till oss och vi har hänvisat människor till turkiska flygbolag. Ibland är det mesta av vår last kistor."
Hennes kollega Khan Mohamad säger att flygbolaget har transporterat 70 kroppar tillbaka till Afghanistan de senaste tolv månaderna.
"Jag återvände precis från tullen där jag har bearbetat en annan kista som kom från Izmir."
Ibland säger Mohamad att familjer inte har pengarna. "De förlorar allt när de kapsejsar eller smugglarna tar det. Förra gången skickade vi fyra kroppar till Afghanistan och släktingarna behöver fortfarande betala."
Nilufar och Mohammad begravdes samma dag som de kom tillbaka till Kabul. Men inte ens i sorg är familjen enad.
"Jag ville ta min dotters kropp till Afghanistan också", säger Nowrouz, "men eftersom hela processen tog så lång tid att jag inte kunde hitta henne."
Han förvärrar hjärtesorgen genom att förlora sin familj och har nu också skulder att oroa sig för.
Efter att ha lånat 8 500 dollar för att täcka kostnaderna för pärsen, har Nowrouz lämnats i konkurs av en resa som redan kostat honom allt.
Ytterligare rapportering från Ismael Shahamat och Johannes Dell
Hundratals migranter står inför enorma skulder och en logistisk mardröm för att återvända till kropparna av nära och kära som har dött under farliga sjöresor till Europa.