Mediauppspelning stöds inte på den här enheten
Efter att ha avsatt Wladimir Klitschko i Dusseldorf i november förra året, har Briton liknat en rymling lastbil - krossar genom vägklossar och röda lampor, kastar välmenande människor frenetiskt viftar varningsflaggor, och bara saktar ner för att skrika obsceniteter och tuta hans horn, desto högre.
Men det kan hända när ditt sinne är rörigt och du vet inte vad som är vad: du kan vara i förarsätet men dina händer är inte på hjulet, dina fötter är uppe på instrumentbrädan och det finns en tegelsten på gaspedalen.
Ett annat sätt att se på det är att Furys krasch faktiskt inträffade den ödesdigra natten i Tyskland och han har spytt rök sedan dess. Morgonen efter engelsmannens fantastiska upprörd över Klitschko och hans förvärv av WBA, IBF och WBO bälten, han medgav att han skulle kunna kämpa för att klara av.
Men inte ens de som stod honom närmast kunde ha förutsett hur sant detta skulle visa sig vara. Efter att ha slagit de olika boxningsmyndigheterna till slag och avstått bältena innan förbjudas, tas av eller båda, är det någons gissning om när - om någonsin - han kommer att ha sina nycklar tillbaka och hans motor varv igen.
Fury har i åratal talat om sin mentala hälsa med avväpnande och ofta alarmerande uppriktighet. Så hans uttalande omedelbart efter hans seger över Klitschko och de senaste nyheterna att han drog sig tillbaka från den planerade återmatchen på grund av depression var inte en chock.
När jag intervjuade honom 2013 beskrev han sig själv som "en all-action man i allt jag gör. Om jag dricker, dricker jag tills jag inte står upp. Om jag ska ut på kinesiska, ska jag gå på en all-du-kan-äta-kines. Om jag äter tårta, äter jag hela kakan. Jag vet inte vad du skulle kalla mig. En idiot, kanske?"
Det är därför knappast förvånande att Fury, efter att ha uppfyllt sin dröm om att vinna världens tungviktskrona, skulle förlora fokus. De flesta människor som hade fallit ner fulla eller ätit en hel kaka skulle undvika sprit och Battenbergs ett tag. Men Fury är inte de flesta.
Fury är inte den första boxare att förlora motivation efter att ha nått höjdpunkten i sporten, och han kommer verkligen inte att vara den sista. Det är inte många som klättrar på Everest två gånger.
De upprepade påståendena från Furys läger att hans seger var nedspelad av de brittiska medierna, och att de hade en agenda mot honom från början, är vanföreställningar
Efter att ha dragit av en av de största chockerna i idrottshistorien genom att slå den till synes oövervinnelige Mike Tyson 1990, Buster Douglas inte tränade mycket, fick fett och förlorade världens tungvikt krona till Evander Holyfield i sitt första försvar. Amerikanen drog sig genast tillbaka, nästan fördubblades i vikt, sedan dog nästan efter att ha fallit i diabeteskoma innan han drabbades av depression. Samma gamla, samma gamla.
Jess Willards seger över den store Jack Johnson 1915 var nästan lika otrolig som Douglas upprörd över Tyson, och hans regeringstid ännu mer skamlig. Willard gillade tydligen inte att slåss, försvara världens tungviktskrona en gång på fyra år innan den store Jack Dempsey slog sönder honom.
Ibland kan depression utlösas av en brist på motivation för det som definierar dig, ibland att brist på motivation utlöses av depression. Fury påstår att han inte har varit i närheten av ett gym på flera månader och har druckit som en fisk och ätit kokain istället, i ett försagt försök att dölja smärtan.
Mediauppspelning stöds inte på den här enheten
I en intervju med tidningen Rolling Stone denna månad anklagade Fury de brittiska medierna för att genomföra en "witchjakt" mot honom och den brittiska allmänheten för rasism. Det är viktigt att skilja på de olika länkarna i Furys ibland vacklande tanketåg.
Före och efter sin seger över Klitschko diskuterade idrottsskribenterna öppet om Fury skulle räddas från sig själv. Olika journalister arbetar under olika redaktionella riktlinjer, men de flesta ansåg att de hade skickats till Tyskland för att rapportera om en strid, inte Furys kontroversiella utbrott.
De upprepade påståendena från Furys läger om att hans seger var nedslagen av de brittiska medierna, och att de hade en agenda mot honom från början, är därför vanföreställningar. Nästan varje boxningsskribent proklamerade Furys framträdande som en av de bästa någonsin av en brittisk kämpe, och de hade rätt.
Men problemet med en belägring mentalitet är att du glömmer vad som händer utanför slottsmurarna, vilka dina riktiga vänner är, och paranoia sätter in.
När Fury hotade med våld mot en journalist och senare siktade på bisexuella, transsexuella och judiska människor var det Internetvloggare - som han hade gett intim tillgång till - som tillhandahöll plattformen. De så kallade mainstream media (tidningar och stora programföretag) hade frusit ut, ironiskt nog för att de hade vågat rapportera vad han hade sagt till dem.
Furys läger skulle göra väl i att memorera ett citat som tillskrivs George Orwell: " Journalicismen skriver ut vad någon annan inte vill trycka. Allt annat är PR." Hur många gånger har Fury räddats av journalistiskt självcensur?
Genom att hota den journalisten, The Mail på söndagens Oliver Holt, för att ha rapporterat att han hade jämfört homosexualitet med pedofili, förrådde Fury sin känsla av rätt - inte bara på grund av sina bedrifter i ringen, utan på grund av sin religiösa övertygelse. Om det står i Bibeln, hur vågar någon ifrågasätta hans tro?
Om du gör tvivelaktiga uttalanden om homosexuella människor eller judar eller kvinnor, kommer media att slå ner på dig, oavsett om du är en fin boxare, en djupt religiös man, en trevlig kille verkligen, ingen av de ovan eller alla av dem. Fury's Traveller arv inte kommer in i det, åtminstone vad de flesta medier är berörda.
"Jag känner Tyson personligen och han är en riktigt trevlig kille", säger Ricky Hatton, Furys kollega Mancunian och en annan boxare som har kämpat med depression. "Men ibland sätter han munnen i växel före hjärnan och när någon sätter en kamera framför honom känner han att han måste säga något upprörande."
Fury fans hävdar ofta att Anthony Joshua ges förmånsbehandling av media, men detta beror på att IBF tungviktsmästare - Fury togs av bältet kort efter att ha vunnit det eftersom han inte skulle möta förbundets obligatoriska utmanare - i stort sett beter sig som en gentleman. När det gäller Josuas penslar med lagen, har de länge varit täckta i media och han har tydligt lärt sig av dem.
Men en del av de rasövergrepp som Fury får på sociala medier är avskyvärda.
När du kallas varje namn under solen dagligen, är det troligt att det påverkar ditt mentala välbefinnande. Inte undra på, som Fury också sa i sin intervju med Rolling Stone, att han känner att alla är ute efter honom.
På onsdagen träffades British Boxing Board of Control (BBBofC) för att diskutera vad som bör göras med Fury, och han har upphävt sin licens i avvaktan på ett möte med honom. Det skulle knappast kunna göra något annat. Det gjorde samma sak med Hatton 2010, även efter påståenden om kokainanvändning, och, som BBBofC:s generalsekreterare Robert Smith har påpekat, "kokain är emot landets lag".
Det fanns också Furys påstådda användning av prestationshöjande läkemedel och ett efterföljande förbud att överväga (Fury har en överklagande utfrågning planerad i november), liksom påståendet att han vägrade att göra ett drogtest (en förseelse som kan leda till ett fyraårigt förbud) och argumentet att en man med allvarliga psykiska hälsoproblem inte bör vara någonstans i närheten av en boxningsring.
Man bör också komma ihåg att BBBofC redan har bötfällt Fury två gånger för tjänstefel och att den har boxningens image att tänka på - lika galen som det låter.
Även om Fury inte hade gett upp sina bälten hade WBA och WBO tagit av honom dem.
Det kan verka känslokallt, men sanktionsorganen är företag, tungviktsbältena är deras största penningspinner och det är bara rättvist att andra boxare bör tillåtas att kämpa för dem. Det spelar ingen roll om en boxare har meningit, ett brutet ben eller mentala hälsoproblem, sporten måste gå vidare. Som WBO-chef Jose Izquierdo uttryckte det: "Vi kan inte ha ett bälte som gisslan."
Man kan bara hoppas att Fury, under sin frånvaro från ringen, får den hjälp han så desperat behöver och återvänder bättre och mer fokuserad.
"Att vara någon som bor vid sätet av hans byxor och för tillfället, detta kan vara slutet på honom", var Hattons dystra bedömning. "Han gillar inte boxning och tycker att träningen är hård. Det ser inte bra ut.
"Men jag var på ett mörkt ställe, brydde mig inte om jag levde eller dog. Jag gjorde bra ifrån mig i boxning men nästan allt fel i livet. Enda sättet jag tog mig ur det var genom att be om hjälp. Jag kämpade igenom det och jag hoppas Tyson kan göra samma sak."
Fingrarna korsade att Fury kommer att bli ihågkommen för den fina föreställningen mot Klitschko i Dusseldorf - och för många fina föreställningar i framtiden - snarare än som ett vrak, spyr rök på sidan av vägen när ljusa ljus blinkar förbi.
För en man som ofta beskrivs som nyckfull var Tyson Furys kaotiska styre som världsmästare i tungvikt egendomligt förutsägbart.