För många människor var Nick Griffin BNP, och hans personliga - och hans partis - förmögenheter verkade sammanflätade.
Han var dess ledare i 15 kontroversiella år, där han såg av straffrättsliga anklagelser för rashat, och för ett ögonblick såg ut som han var på gränsen till ett genombrott för en extremhöger ledare.
Det fanns en möjlighet att bli en brittisk Jean-Marie Le Pen.
År 2009 valdes han och hans dåvarande kollega Andrew Brons till Europaparlamentet på en plattform mot invandring.
Jag var i Manchester stadshus när resultatet av hans val som parlamentsledamot för nordvästra England förklarades - han var omgiven av ett stort följe som gick triumferande genom byggnaden när han kritiserades från podiet av de andra partiernas kandidater - inklusive UKIP.
Han beskyllde senare partiet för att bidra till BNP:s valnedgång när det visade sig att 2009 inte var en vändpunkt, utan höjdpunkten, i hans partis förmögenheter.
2014 har inte varit ett bra år för Nick Griffin.
Han förlorade sin plats i Europaparlamentet, försattes i konkurs, ersattes som partiledare och har nu fördrivits från partiet.
Han säger att han inte kommer att '" sortera på BBC rännsten" att sända sina klagomål - medlemmarna kommer att reda ut allt, säger han.
Men en politisk comeback ser ut som en väldigt lång order.
Varför krånglar det om ett parti som inte har några parlamentsledamöter, inga parlamentsledamöter - och vilka opinionsundersökningar föreslår kräver ungefär en procent av väljarnas stöd?