Det finns också rykten om att Mokhtar Belmokhtar, ledare för al-Qaida i Islamiska Maghreb (AQIM), också har dödats i en separat drönarattack i Libyen, även om gruppen har förnekat detta.
Under tiden sände Förenta staterna ut en specialstyrka långt inne i Syriens territorium förra månaden som dödade Abu Sayyaf, en högt uppsatt person inom Islamiska staten.
Att döda jihadistiska ledare är en etablerad politik, även om dess effektivitet som strategi inte alltid är tydlig. Det mest kända exemplet på detta tillvägagångssätt kom naturligtvis med razzian för att döda Usama bin Ladin i Pakistan.
Några månader senare dödades den vilt populära al-Qaida-ideologen, Anwar al-Awlaki, i en drönarattack i Jemen. Båda männens vädjan avtog kraftigt efteråt och föranledde uppfattningen att dödandet av terroristledare kan vara tillräckligt för att tvinga den globala jihadrörelsen till en slutlig nedgång.
Den tron har genomsyrat delar av USA:s president Barack Obamas administration, som har följt en aggressiv drönarstrategi som syftar till att decimera mycket av al-Qaidas ledarskap. Den överväldigande majoriteten av dess viktigaste galjonsfigurer har nu dödats på detta sätt, vilket allvarligt har påverkat koncernens verksamhet.
För ett ögonblick verkade det som om det så kallade kriget mot terrorn vanns.
Al-Qaida slog tillbaka. När gruppen tillkännagav Usama bin Ladins död, frågade den: " Kan amerikanerna döda det som Sheikh Osama levde och kämpade för, även med alla sina soldater, underrättelsetjänster och byråer? Aldrig någonsin! Aldrig någonsin! Sheikh Osama byggde inte en organisation som skulle dö med honom, inte heller skulle sluta med honom."
Ett liknande budskap om trots följde Awlakis död när gruppen förklarade: "Amerika har dödat Sheikh Anwar, men de kan aldrig döda hans ideologi."
Den globala jihadismens ström har faktiskt inte slutat med Usama bin Ladins död. I stället har den spritt sig till något mycket starkare, särskilt i Syrien och Irak, där den islamiska statens (IS) grupp kämpar rasande.
De är ironiskt nog arvtagare till Abu Musab al-Zarqawis arv - den tidigare ledaren för al-Qaida i Irak som själv dödades av USA 2006.
När Islamiska staten tog avstånd från al-Qaidas centrala ledning för att bedriva en ännu mer aggressiv politik i Syrien och Irak, hävdade den att den följde den sanna andan i bin Ladins vision.
De trotsade hans efterträdare, Ayman al-Zawahiri, som hade beordrat IS att begränsa sina operationer till Irak medan de lämnade Jabhat al-Nusra för att slåss som officiella företrädare för al-Qaida i Syrien.
Tvisten mellan al-Qaida och Islamiska staten har nu gett vika för den broderliga konflikten mellan de två grupperna och visar både gränserna och de oavsiktliga konsekvenserna av att döda terroristledare.
Häri ligger dilemmat. Det finns en uppenbar nytta med att döda terroristledare. Deras dödsfall ger enorma psykologiska slag mot de grupper de leder och försämrar deras operativa kapacitet.
Men det finns också tydliga nackdelar. Det vakuum som lämnas kvar av frånvaron av terroristledare kan också bryta de rörelser de lämnar bakom sig, vilket ger upphov till ännu mer våldsamma och nihilistiska förskjutningar.
Shiraz Maher är Senior Fellow vid International Centre for the Study of Radicalisation (ICSR), King's College London. Följ honom @ShirazMaher
Västs "whack-a-mole" strategi för att bekämpa terrorism har samlat fart med dödandet av Nasser al-Wuhayshi, ledare för al-Qaida på Arabiska halvön (AQAP).