Den 51-årige Londonborgmästaren har tillbringat mer än ett decennium med att kombinera gravitas av sina olika roller med en ovårdad, humoristisk person som sällan setts i det moderna offentliga livet.
Premiärminister David Cameron uttryckte sin glädje när Mr Johnson tillkännagav sitt beslut att ställa upp i parlamentet igen 2015, säger: "Jag vill ha mina stjärnspelare på planen."
Men nu har parlamentsledamoten för Uxbridge och South Ruislip sagt att han kommer att kämpa mot statsministern i EU:s folkomröstning, förbindelserna mellan de två kan bli mer spända.
Den stora frågan är om den blond-håriga gamla Etonian vill bara spela för laget eller för att kapten det.
Han har utan tvekan den högsta profilen för alla konservativa utom Cameron och många tror att han har en ambition att bli premiärminister.
När han slog Labours Ken Livingstone för att bli Londons borgmästare 2008 var Tories första stora valframgång sedan Tony Blairs triumferande inträde på Downing Street 1997. Han besegrade Mr Livingstone igen 2012, vilket gav honom ännu mer av en vinnares aura.
Hooplan kring Mr Johnson bröt ut igen när han avslutade månader av spekulation genom att bekräfta att han skulle försöka återvända till Commons som MP för Uxbridge och South Ruislip.
Han svepte in i den säkra konservativa London plats i 2015 års allmänna val, tar en plats vid kabinettsbordet som minister utan portfölj.
Med tanke på möjligheten att gå in på Downing Street på fjorton dagar, cykel hjälm i handen, sågs som ett erkännande för hans unika relation med väljarna.
Men på ett avgörande sätt är han inte bunden av det kollektiva kabinettsansvaret, vilket ger honom frihet att göra uppror mot kontroversiella beslut utan att behöva avgå.
Trots att han hyllades av konservativa aktivister för sina kvicka tal, EU-skepsis och brist på PR-lack, har Johnsons politiska liv inte varit fläckfritt.
År 2004 var han tvungen att göra ett besök i Liverpool för att be om ursäkt för en artikel i tidskriften Spectator, som han sedan redigerade. Det hade kritiserat folket i staden för deras reaktion på Ken Bigleys död, den brittiska entreprenören tog gisslan och dödade i Irak.
Följande månad fick han sparken av den konservativa ledaren Michael Howard för att han inte berättade sanningen för partiet om påståendena att han hade en affär.
Han skapade mediehysteri vid 2006 Konservativ partikonferens när han attackerade hälsosamma kostråd förespråkas av kocken Jamie Oliver. Han sa att han skulle vilja "bli av med honom och be folk äta vad de vill".
Senare framkallade han ilska genom att beskriva Portsmouth som "för full av droger, fetma, underprestationer och arbetarparlamentsledamöter" och associera Papua Nya Guinea "med orgier av kannibalism och chief-killing".
Londonborgmästarens liv har varit lika exotiskt som hans språkbruk.
Alexander Boris de Pfeffel Johnson föddes i New York och han innehade amerikanskt medborgarskap fram till 2006. Avkommet från turkiska, franska och tyska lager beskriver han sig själv som en "enmans smältdegel". Hans farfarsfar, Ali Kemal, tjänstgjorde kort som inrikesminister i det ottomanska riket.
Son till en diplomat och konservativ ledamot av Europaparlamentet, han var utbildad vid Eton College, där han var senior för David Cameron. Det sägs finnas en känsla av förbittring från Mr Johnsons sida över att bli överkörd av sin yngre rival.
Vid Oxford University var John Johnson, som flörtade kort med det socialdemokratiska partiet i mitten och vänster, ordförande för unionen. Efter bara en vecka som trainee management konsult flyttade han till journalistik. Han fick sparken från Times för att ha skrivit ett citat och arbetade sedan för Wolverhampton Express och Star innan han gick med i Daily Telegraph och arbetade som dess korrespondent i Bryssel och biträdande redaktör.
Under sina sju år som parlamentsledamot för det ultrasäkra konservativa sätet i Henley från 2001 han inte göra skugga skåpet, bli en parti vice ordförande och inneha roller som en junior talesman för utbildning och kultur.
Hans beslut att ställa upp i Londons borgmästare 2008 gjorde tävlingen ännu mer spännande. Men under kampanjen gjorde han en medveten ansträngning att undvika att ge anledning till anklagelser om excentricitet. De flesta Londonbor tycktes godkänna det, eftersom han slog Mr Livingstone med 54 till 47 procent.
Dagar efter sin seger förbjöd han alkoholkonsumtion på kollektivtrafiken. En ivrig cyklist själv, han lanserade en central London cykel hyra system, känd colloquially som "Boris cyklar", och dumpade "bendy buss" till förmån för en ny generation av dubbeldäckare.
Även om det var en rad uppmärksammade avskedanden från stadshuset, var det Sir Ian Blairs avgång som Metropolitan Police Commissioner som lockade mest kontroverser. Sir Ian sa att han avgick på grund av bristande stöd från mr Johnson.
Han var ansvarig när upplopp slog till mot huvudstaden sommaren 2011. Till att börja med kritiserades han för att ha tagit för lång tid på sig att återvända från en semester, och senare fick han beröm för sin hantering av händelser, däribland att göra turer i de drabbade områdena.
John Johnson representerade också staden när den fick sin största publicitet på årtionden, under OS 2012. Hans tal var väl mottagna men han var lite generad när han vid ett reklamevenemang fastnade på en zipwire, till fotografernas glädje.
2011 berättade han för BBC: s Newsnight att han inte förväntade sig att göra "ett annat stort jobb i politiken" efter att ha lämnat borgmästarskapet. Detta var inte allmänt accepterat till nominellt värde.
Johnson har utan tvekan stimulerat spekulationer om sina ambitioner genom att fortsätta att hålla tal som berör frågor som ligger utanför hans ansvarsområde i London, särskilt om Europa.
Hans senaste beslut innebär att spekulationer garanterat kommer att fortsätta.
Boris Johnsons beslut att driva en kampanj för att Storbritannien ska lämna EU betraktas som ett enormt uppsving för kampanjen Out.