Liksom 20 miljoner andra människor i Bangladesh, de flesta av dem kvinnor, hade Rani vänt sig till mikrokrediter i ett försök att ta sig ur fattigdomen.
Mikrokrediter erbjuder små lån till personer som normalt inte är berättigade till traditionell bankkredit för att uppmuntra företagande.
För många mottagare är det en livlina, och mycket ofta är det enda sättet för dem att etablera ett företag.
Men efter den totala förstörelsen av deras grödor är bybor som Joba inte i stånd att betala tillbaka sina lån.
Ändå fortsätter mikrofinansieringsorganisationerna att samla in delbetalningarna.
Mikrofinansiering är inte utan dess kritiker. Somliga menar att människor snabbt kan sjunka in i en skuldcykel, och många långivare tar ut orimliga räntor.
Qazi Kholikuzzaman Ahmad, ordförande i PKSF, ett organ som övervakar mikrokrediter, beskriver mikrokrediter som en "dödsfälla" för de fattiga.
Han förklarar hur fattiga människor ofta tar lån utan att tänka på konsekvenserna, och att 60 procent av låntagarna tar lån från flera källor.
"Det finns ingen förståelse för att det kan ta 10 eller 20 år att betala tillbaka sitt lån", säger han.
Dessutom drar vissa långivare från återbetalningarna varje vecka av 10 procent av betalningen för obligatoriska sparprogram - pengar som företaget sedan använder för att låna ut till andra människor.
– Intresset för återbetalningar börjar med cirka 15 procent, men det är ett schablonbelopp och kan snart stiga till mellan 40 och 100 procent, säger Ahmad.
Återbetalningar ska i allmänhet betalas på lån från och med den första veckan efter det att de tagits ut, vilket inte ger låntagaren tillräckligt med tid för att etablera någon form av inkomstintjänande företag.
För att täcka dessa första betalningar tar man ofta till att ta ytterligare ett lån från ett annat företag.
Rani använde sitt lån för att köpa sex kor, men efter att hennes grödor förstörts var hon tvungen att sälja tre av dem till halva marknadspriset för att hon skulle kunna betala tillbaka sitt lån.
"Jag hoppades på att rädda de återstående korna men de måste också säljas", beklagar hon.
Kvinnor är de främsta låntagarna i byn och de lockades till mikrokrediter eftersom de kunde få lånen enkelt och snabbt.
Pengar används inte alltid som kapitalinvesteringar. Många människor lånar pengar för odling, köper boskap eller en flock kycklingar eller ankungar.
Byborna skickar sina barn till arbetet för att hjälpa dem att betala tillbaka.
Källa: Microfinance Information Exchange 2009
Men när de fortfarande inte kan betala tillräckligt, insisterar indrivarna på att de skall sälja sina boskapsdjur, kycklingar och andra hushållsföremål.
Att sälja jordbruksmark betraktas också som ett sista desperat alternativ.
Byborna klagar över trakasserier från skuldindrivarna och det har förekommit anklagelser om fysiska övergrepp.
Eftersom fältofficerare bedöms på grundval av återbetalningssatser, använder de ibland tvångsmedel och till och med våldsamma metoder för att samla in avbetalningar på mikrokreditlånen.
Många bybor vänder sig slutligen till lokala ockrare - just de människor som professor Yunus försökte sätta ur affärsverksamhet när han gjorde sitt första lån på $ 27 (Â £ 17) till en grupp familjer i en by 1976.
Professor Yunus och hans Grameen Bank tilldelades Nobels fredspris 2006 för sitt banbrytande arbete inom mikrofinansiering och han hänvisar till många av de institutioner som har följt hans exempel som "de nya lånehajarna".
Hans organisation har en policy som innebär att lånen omplaneras i tider av naturkatastrofer.
Kostnader för lättnader
Efter översvämningarna i Bangladesh begärde distriktsförvaltningarna att mikrofinansorganisationerna skulle sluta samla in delbetalningar för närvarande.
Men det samtalet har gått oupphörligt.
Dr Ahmad är bestört.
– Det finns en del myndigheter som till och med tar sina betalningar från hjälpmaterial, säger han.
Joba Rani var en solvent bonde i den nordöstra byn Jamalabaj, men hennes värld vände upp och ner när tidiga översvämningar trängde över hennes mark i april.