Brandon Flowers bjuder in BBC till sitt sovrum.
Det är en ovanlig början på vår intervju - men ett kamerateam sätter upp i vardagsrummet i hans hyrda London lägenhet.
Han kollar sitt hår i spegeln ("några grå hårstrån nu") och lägger sig på kanten av den orörda vita sängen för att prata om sitt nya rekord, The Desired Effect.
Sångaren har varit i rampljuset i mer än ett decennium nu, som frontman för stadion rock superhjältar The Killers.
Men trots hans på scenen swagger, 33-åringen är mjukt uttalad och full av nervös energi, med en tendens att fnittra efter att han talar.
Han erkänner att han hellre promotar den nya skivan med sina bandkamrater.
"Jag är sångaren i The Killers. Det är vad jag är, säger han.
"Det är en stor del av min identitet. Och jag önskar att vi alla var här. Det är drömmen - ett band av bröder som går ut för att ta sig an världen."
The Desired Effect är Flowers andra soloalbum - resten av The Killers är oförmögna eller ovilliga att hålla jämna steg med sin enorma arbetshastighet.
Medan dess föregångare (2010:s Flamingo) verkade som en förlängning av hans dagjobb, denna skiva svänger mot den melodramatiska pop i slutet av 80-talet, full av orkester hits och Phil Collins trumljud.
Bly singel Kan inte Förneka Min Kärlek kunde lätt passa på soundtrack till St Elmos Fire. Och när det dök upp online i mars var svaret enhälligt: "Detta är skivan vi har väntat på att Brandon Flowers ska göra i åratal".
"Just när jag började göra intervjuer, insåg jag att jag gjort The Killers andra skiva," skrattar han.
"Jag menar, jag gjorde det vi skulle göra på vår andra skiva, men vi gav aldrig någon den njutningen. Vi kastade alla lite med Sams stad."
Visste han att folk ville att han skulle bli popstjärna?
"Nej", svarar han. "Ibland vill du vara mer macho och du vill ha ordet 'rock' bredvid ditt namn. Men jag skäms inte för det eller nåt. Jag älskar popmusik. Och jag har definitivt en talang för det."
Blommor tillbringade ett år med att spela in albumet i Las Vegas och Los Angeles med producenten Ariel Rechtshaid (Haim, Vampire Weekend).
De höll fast vid 1980-talets vibbar och värvade Bruce Hornsby för att spela piano och kallade in ett gästspel från Pet Shop Boy Neil Tennant - som levererar en typiskt lakonisk linje på Bronski Beat-ampling I Can Change.
"Jag messade just Neil med repliken och inom några minuter fick jag ett röstmeddelande", säger Blommorna.
"Vi satte den precis på datorn. Det är lugnt. Otroligt. Han hörde inte ens sången eller tempot. Det fungerade bara."
Men sessionerna var inte helt smidiga.
"Ariel hade ett stort jobb, eftersom han är van att gå in med människor som just börjat," Blommor förklarar diplomatiskt.
"Jag har alltid många idéer och mina demos har en riktigt stark identitet. Så han var tvungen att ta det och föra det till sin värld och be att vi båda gillade det.
"Ibland gick han kanske lite för långt."
Rechtshaid fick nästan sparken "fyra gånger", säger sångaren, "men det var mest över schemaläggning. Han är en eftersökt kille just nu, och jag vill ha all uppmärksamhet!"
Blommor växte upp i sydvästra USA. Den yngsta av sex barn föddes i Las Vegas och flyttade till Utah i åttaårsåldern när hans far blev mormon.
Hans äldre bror utbildade honom i musik och gav honom kassetter med brittiska indieband som New Order och The Cure; och 16 år flyttade han tillbaka till Las Vegas för att bo med en faster, spela tangentbord i en grupp som heter Blush Response medan han arbetade som en bellhop.
När bandet övergav honom och flyttade till LA stannade han kvar och svarade på en annons i en lokal tidning av gitarristen Dave Keuning.
Inspirerade av en Oasis spelning bestämde de sig för att bilda en grupp som lade lika stor vikt vid gitarr som synthesizern. De kallade sig själva The Killers efter ett fiktivt band i en New Order-video, de skrev Mr Brightside nästan omedelbart - driver dem till internationell stjärndom.
Det var en stor förändring för frontmannen, vars tidigare ambition hade varit att få ett jobb som bilvakt.
"Det var toppen av stegen", skrattar han. "Jag arbetade på restauranger och jag var en bellman på ett hotell och jag arbetade på en golfbana. Jag älskade att jobba för dricks. Det var spännande. Och den övre echelonen, den översta hyllan i Las Vegas, är parkeringsvakterna. De tjänar mycket pengar."
Han är fortfarande kopplad till den där världsskriftssången om livet på brödlinan och kampen för att hålla kärleken vid liv i svåra tider.
Dessa rädslor kristalliseras på banan mellan mig och dig, där Blommor observerar ett splittrat hem liv, sjunger: "Skakar varje dollar - är det vad jag föddes att göra?"
"Jag ville verkligen representera män i den här låten, och den press som läggs på dig att försörja och leda din familj", säger han.
"Jag behöver inte oroa mig för det - men jag är definitivt inte långt från människor som gör det."
"Så jag talar om problem jag ser med människor som finns runt omkring mig. Jag försöker ta in allt, sen klämmer man svampen och låten kommer ut."
Blommor säger att det allmänna temat för The Desired Effect är att "växa upp" efter ett decennium på vägen.
Han gav upp alkoholen för nästan åtta år sedan, sedan han hade gått tillbaka till mormonismen, och tillbringar dagarna med att höja sina tre små barn - matlagningsgrillar i trädgården och göra skolkörningen.
"Jag är en sen blommare men jag är definitivt vuxen nu", säger han. "Det tar ett tag."
Vad tror han om Bonos påstående att rockstjärnor förblir frusna vid den ålder de blev berömda?
"Jag tycker att det kan vara en underbar sak - att vara ung i hjärtat och allt detta - men det kan också vara hemskt," han muses.
"Du träffar folk du antar är fullvuxna vuxna men de har varit miljonärer sedan de var 19 eftersom de är i stora band och de beter sig som om de är 19. Jag har sett det och jag vill inte vara sån. Jag hoppas att jag har vuxit."
"Jag är lycklig. Jag är glad att vara här på jorden."
Den önskade effekten är nu ute på Virgin EMI.
The Killers frontman Brandon Flowers har vunnit raverecensioner för sitt nya album - men han berättar för BBC att han inte vill slå till på egen hand.