Vid ett tillfälle i sin sista omgång av 67, Ramsay såg ut som han kan ta sin utmaning till tråden, närmar sig inom ett enda skott av den slutliga mästaren, Alex Noren, efter en körning av fyra raka fåglar i hans öppning sex hål.
Han sade att han stod på 10: e tee tror för första gången i sitt liv att han kunde vinna en titel som han säger skulle betyda nästan lika mycket för honom som en stor mästerskap. Inte tillräckligt med putter tappade på baksidan nio - han gav sig själv flera möjligheter - och han var tvungen att nöja sig med tröstpriset för en plats i The Open.
Ramsay frågade om Andy Murray i efterdyningarna och kallade nu två-tiden Wimbledon mästare en inspiration. "Se Andy spela på Wimbledon denna vecka, titta på Jamie spela, de killarna är enorma inspirationer för skotska människor," sade han. "Att vinna Wimbledon är en enorm prestation och jag tror att vi ibland tar det för givet, vi glömmer hur bra han är.
"Det är bra att titta på honom, eftersom han är skotsk och eftersom han har det grus och eld. Jag älskar den attityden. För mig handlar varje vecka om att försöka vara den bästa jag kan vara.
"När jag är 60 vill jag sitta i min stol och titta på golfen och kunna säga att jag vann X antal turnétitlar och att jag inte kunde klämma ut mer av den talang jag hade. Talent är bra, men om du inte har så hårt arbete etik, du är inte att komma någonstans."
Ramsay har vunnit tre gånger på turné, den senaste av dem är Trophee Hassan i mars förra året. Han har spelat i The Open fem gånger och missat snittet vid tre tillfällen. Hans bästa mål var 58th på Muirfield 2013. Han var bunden för 68th på St Andrews förra året.
Hans framträdande här kom ganska ur det blå. Ramsay avslutade sjätte i Kina i maj, men hans form sedan dess har varit fattig, hans bästa avslutning en 43: e. Hans säsong hade varit en malning fram till slottet Stuart.
"Jag bara älskade det där ute", sa han. "Jag kom inte ut med en trevande attityd, vilket ibland har varit mitt fel i det förflutna. Jag träffade några bra skott.
"Jag visste, stående på den 10: e tee, att jag kunde vinna turneringen och det är en fantastisk känsla. Jag måste bara ta det till nästa år och se om jag kan få den här titeln i väskan ett av dessa år.
"Från en förtroende synvinkel, kommer jag att tänka för mig själv att jag hade en chans att vinna en enorm turnering. Du är halvvägs där när du tror att du kan göra det. Jag vet att jag har mycket mer i tanken."
Castle Stuart fick inte den mästare den ville ha, med vederbörlig ära till den utmärkta Noren, men det var en fantastisk värd plats. Den oroande aspekten - och det återspeglar golfens allvarliga problem - var storleken på publiken på var och en av de fyra dagarna.
Torsdag-söndag var totalt 41 809. Den sista omgången förde med sig det minsta antalet fans - 8,733 - i veckan.
Det var en Murray-effekt där. Men det är en mycket större fråga än så.
Förra året i Gullane förde skotska folket in en total folkmassa på 63.000, vilket i sin tur var mindre än de 65.833 som deltog året innan i Royal Aberdeen.
De små tal denna gång är delvis på grund av geografi men också att göra med golf minskande attraktion som åskådare sport.
Inget av det störde Noren, förstås. Inte Ramsay heller. Om det fanns en tävling för att hitta det bredaste leendet på Castle Stuart igår kväll, skulle de två ha varit inlåsta i en död hetta.
Richie Ramsay vann inte Scottish Open på Castle Stuart, men han hade ett nöjd leende ändå har spelat sig in i topp sex och säkrat sig en plats i The Open Championship på Royal Troon senare i veckan.