Mediauppspelning stöds inte på den här enheten
Det som snabbt blev uppenbart var det vanliga temat i hjärtat av de varma orden, berättelserna och anekdoterna: "våra" Blowers är unika.
Särskilda programföretag som Henry kan inte skapas eller tränas - de bara sker naturligt.
Han är, som alla vet, en större rollfigur än livet som hjälpte till att skapa ett arv som markerar TMS som tv-världens avund - både inifrån och utanför sporten.
Det var faktiskt Henry som gav några av de bästa råd jag någonsin fått.
Jag stötte på honom första morgonen av mitt första test som cricketkorrespondent för BBC. Hans råd var enkelt: var dig själv. Det är vad han är i sändning.
Mediauppspelning stöds inte på den här enheten
Henry får varje boll att låta som en händelse som beskriver den med sådan energi, livfullhet och ett underbart språkbruk.
Han inser också vikten av att gå bortom det snäva perspektivet av vad som händer i mitten, vilket ger en PG Wodehouse smak till förfaranden.
Jag kan alltid se när Henry blir upphetsad av lek eftersom hans högra ben studsar upp och ner som en kolv.
Han tar pizzazz till kommentarslådan, där alla har sin roll. Jag vet när jag sitter bredvid Henry att den färgstarka, excentriska och slumpmässiga sidan av saker och ting tas om hand.
Han är en av en handfull människor - de andra är Brian Johnston, John Arlott, Christopher Martin-Jenkins, Fred Trueman, Trevor Bailey och Peter Baxter - som gjorde TMS som det är idag.
Vart jag än går vill folk alltid prata med mig om Henry. Folk är bara fascinerade av honom.
Och han har förändrats i vissa avseenden.
Till exempel brukade han klä sig ganska traditionellt med en jacka och fluga slips. Man skulle aldrig säga att han nödvändigtvis var smart - men alltid traditionell.
Sedan gifte han sig med en italiensk dam som hette Valeria och helt plötsligt dök denna strålande varelse upp samma morgon som matchen bar några chockerande färger - gul, lila, blå, grön.
En sak som dock aldrig har förändrats är hans omättliga aptit på hans verk - vare sig det är hans teaterföreställningar, att skriva böcker, att tala offentligt eller att skriva för tidningar.
Det är förmodligen först nu som han äntligen har tagit ett steg tillbaka och tittat på saker och ting.
Mediauppspelning stöds inte på den här enheten
Jag har så många fina minnen av Henry.
1998 övergavs ett test i Jamaica på grund av en farlig pitch. Jag visste att jag skulle vara upptagen, men jag var desperat efter toaletten.
Det fanns en toalett i hela kommentarslådan och jag sprack in i rummet, bara för att möta Henry leverera en detaljerad rapport över telefonen till en radiostation.
Jag hade inget val - jag var tvungen att gå på toaletten, trots att Henry var i fullt flöde. Inte ens när jag drog i kedjan bröt han steg i sin leverans.
Det var typiskt Henry. Eftersom han var den enastående man han är, fortsatte han bara.
Jag måste erkänna att vi ofta gillade att spela barnsliga tricks på Henry.
Jag minns att jag en gång skickade honom ett fax från min laptop längst bak i kommentarslådan. Jag slet av faxet och gav det till Henry.
På brevpapper för ett mattföretag som inte fanns skrev jag något i stil med: "Kära herr Blofeld, vi tycker att du är den bästa kommentatorn på radion, vi lyssnar alltid på dig på butiksgolvet och om du nämner oss i luften skickar vi dig en gratis matta."
Henry läste entusiastiskt upp budskapet och lade tidningen i jackans ficka, glad över att han utan tvivel fick en ny matta.
En halvtimme senare skickade jag ytterligare ett fax från Smiths Mattors lika fiktiva rival, Jones Mattor: "Kära herr Blofeld... Vi uppskattar inte att ni flagrant kopplar in våra rivaler i luften. Ge oss samma exponering eller så skriver vi till generaldirektören."
Hans ansikte var en bild. Och han fick aldrig den fria mattan.
Jonathan Agnew pratade med BBC Sports Marc Higginson.
Det var fantastiskt att läsa och lyssna på så många underbara hyllningar när min kollega Henry Blofeld meddelade att han kommer att hänga upp Test Match Special mikrofonen i slutet av sommaren.