Det var bara skottarnas första match, men historien om denna tävling är inte full av lag som kom igång med att förlora starter och sedan återhämtade sig för att kvalificera sig för knockouts.
Vissa har gjort det, förstås. Bath och Wasps förlorade inte bara sin öppningsmatch i den här tävlingen förra säsongen - de förlorade sin öppning två. Och ändå gjorde de båda kvartsfinalen.
I berättelsen om hur de gjorde det ser vi en glimt av vad Glasgow måste göra nu för att ge sig själva en chans att kvalificera sig för den sista åttan.
Wasps slog Castres och Harlequins hemifrån för att kvalificera sig som en av de bästa löpare-up. Bath slog Montpellier och Toulouse bort - med en fyra-try bonus punkt - för att göra det som grupp vinnare.
Det var stora segrar på vägen och det är nu världen som Glasgow har störtats in i i kölvattnet av lördagens förlust för helgonen.
Den europeiska rugbyns verklighet slog dem rakt mellan ögonen.
Tebladen sa att Glasgow skulle vinna det här. De hade ett stort antal internationella spelare. De hade hemfördel i Scotstouns fästning. Och de hade någon form.
Northampton hade få såna saker. De hade förlorat tre av sina fyra matcher i Aviva Premiership, om än med snäva marginaler. Från förra säsongens kvartsfinal laget, de saknade fronten på Alex Corbisiero, Dylan Hartley och Salesi Ma'afu, som nu är i Toulons böcker.
En av deras andrarader från förra säsongen, Samu Manoa, har också gått till Toulon och den andra, Courtney Lawes, är skadad.
Detta var en ny Saints flock på Scotstoun och ändå var de övertygande vinnare i varje avdelning.
Glasgow hade en slagen scrum och hade en repig line-out, de var näst bäst i kollisioner och fel-bene vid kritiska tider.
Krigare kan komma undan med några av dessa saker - och ibland många av dessa saker - i den barmhärtigare miljön av Pro12. Så är det inte i Europa.
Absolut inte mot ett lag som är lika stryktåligt som Northampton, en sida som tillbringar sina veckoliv i hundfäktning i Premiership. De var krigshärdade och kliniska på lördagen på ett sätt som Glasgow inte var.
Skummet var inte ens en tävling. Northampton vann sex straff i det området.
De samlade sex poäng och en synd-binning, som förde en omvänd försök, från deras överväldigande dominans i klungan. Kieran Brookes, på tighthead, hade en fältdag.
De såg ut som män med tvillingmål - inte bara Champions Cup utan, för vissa, Six Nations.
När Eddie Jones, den nya England coachen, får en titt på Brookes föreställning, kommer han att gilla vad han ser. När han ser Luther Burrell, kastad av Stuart Lancaster, kommer han att gilla det ännu mer. Burrell var toppklass.
Northampton kör på. De var tuffare, fysiskt och mentalt, än Glasgow.
Gruppen ser nu ut som ett skrot mellan dem och Racing 92, som tog fem poäng från Scarlets i Wales, om inte Glasgow kan hitta den typ av gift som förebildade Saints.
Det var nyktra saker för coach Gregor Townsend. Det har varit en ålder sedan ett team kom till sin egen bakgård och slog dem som Northampton gjorde.
Sanningen är att det fanns ett stort inslag av självskada även om det.
Spelet var i sin relativa barndom när Glasgows lugn gick ut genom fönstret. Genom att inte komma nära en garryowen satte Stuart Hogg en hare i gång, haren vid namn George Pisi, som plöjde över under stolparna.
Sedan kom Glasgows skrummor under eld. Det gick ner, det gick ner, det gick ner.
Tre stränga straff inom 19 minuter och Ryan Grant i soptunnan för den tredje. Detta var en ny typ av undersökning för Townsend's Pro12 mästare.
Sårbarheterna fortsatte. Hogg missade en rutin tackling på Ahsee Tuala och Saints var i igen.
Peter Horne, stand-up killen i Glasgow mittfält, gjorde ett eget försök att skära underskottet till åtta poäng, men Stephen Myler sträckte det till 11 innan pausen.
Glasgow hade tillräckligt med boll för att göra ett spel av det. Även efter Tuala gjorde sitt andra försök, hemmalaget hade ett berg av egendom och ett antal lovande fältpositioner.
Till slut gjorde de mål, genom Josh Strauss, men det fanns så många slaktade stunder där också. En maul shunted baklänges från Northampton 22, en knock-on när momentum byggdes, en fruktansvärd underkastelse från deras nya georgiska hora, Shalva Mamukashvili, på en linje ut fem meter från Northampton linjen.
Det var ett återkommande tema. Glasgow skulle tum framåt, Scotstoun skulle stiga till sina fötter och sedan Northampton skulle slå på turbo försvar och Glasgow skulle spänna.
Besökarnas rungande försvar avvisade inte bara Glasgow fysiskt, det skadade dem mentalt. Deras intensitet kom in i Glasgows psyke. Saints bråkade med sina huvuden hela dagen.
Det var en djupt obekväm upplevelse för Pro12, i allmänhet, och i synnerhet för dem som trodde på Glasgows förmåga att äntligen ta steget upp i Europa.
De har ett berg av arbete framför sig om de ska vara relevanta i denna turnering den här säsongen. Hoppet har inte slocknat, men det fladdrar.
Champions Cup är en sådan oförlåtlig terräng att redan Glasgow Warriors blickar framåt och försöker räkna ut vad de kan behöva göra för att gottgöra sitt sårande nederlag mot Northampton Saints på Scotstoun på lördag.