När jag kommer till lord Bannsides Belfast hem, hälsas jag på dörren av hans fru, Eileen, eller baronessan Paisley för att använda hennes officiella titel.
Hon visste att jag skulle komma och snabbt föra mig in i ett av de främre rummen där hennes man väntar.
Han är redo för intervjun men innan vi börjar filma finns det mycket att se.
På ett imponerande matbord har han placerat en samling memorabilia från krisen i Home Rule.
Det finns antikvariska böcker signerade av hans politiska hjälte, sir Edward Carson.
Det finns sällsynta karikatyrer från perioden och inramade porträtt. Det finns också en originalskrotbok som beskriver dramatiken och intriger i 1914 års lojala vapensmuggling.
Sedan finns det vapen - två svärd - ett som tillhörde Fred Crawford som organiserade pistolen springande och bredvid den sitter ett dunkelt trägevär som en gång bars av en av Carsons frivilliga.
Den förre förste ministern säger att han har haft den i sin ägo i 50 år.
Hans utställning av Hem Rule utställningar skulle inte se ur plats i ett museum.
Lord Bannside är förståeligt nog stolt över sin samling och varje artikel kommer med en berättelse om hur han förvärvade den och vem som gav den till dem.
Vi börjar med att diskutera undertecknandet av Ulsteravtalet och vad det betyder för honom ett århundrade senare.
Han ler, eftersom det uppenbarligen är ett ämne som han länge har begrundat och ofta diskuterat.
Han berättar för mig: "Det är en fantastisk historia" och han tillägger att det skulle "aldrig ha hänt utan Edward Carson".
Under hela sin politiska karriär jämförde lord Bannside ofta sig själv med Carson, så jag ville veta om han trodde att han alltid hade agerat som sin hjälte skulle ha uppfört sig.
Trodde han till exempel att Carson skulle ha godkänt en maktdelningsregering med Sinn Fein?
"Ja, det tror jag att han skulle", säger han. Han tillägger senare att han tror att Carson skulle ha betraktat några nutida fackföreningsmedlemmar illa som "svaga i att bevara facket".
Vår diskussion går sedan vidare till hur hundraårsjubileet av förbundet bör markeras. Han hoppas att lördagens parad i Belfast kommer att försvinna fredligt.
Han säger att det måste hanteras noggrant, vara välorganiserat och att det måste vara lagligt.
Jag trycker på honom om Orange Order borde ha gjort mer för att nå ut till inhemska grupper.
Han förkastar förslaget eftersom han tror att Orden har gjort allt som kan förväntas.
Han insisterar: "Jag tror inte att Orange Order är aggressivt mot och skadar människor."
Han tycker också att Ordern inte behöver gå och "böja knät" för att förklara sina handlingar.
Han säger att de lojala orden har rätt att gå förbi katolska kyrkor och spela psalmer under förutsättning att de inte försöker "uppröra människor".
Jag kunde inte avsluta vårt samtal utan att diskutera hans hälsa.
Sju månader efter att han blev inlagd på Ulstersjukhuset med hjärtproblem ser han frisk ut.
Jag frågar honom hur han mår och han svarar "mycket bra".
I vad som verkar vara en utmaning säger han: "Jag ser inte ut som en sjuk man, eller hur?"
Även om hans röst är tystare, är han på många sätt som den gamla Ian Paisley.
Han har fortfarande en bra linje för journalister, och precis som sin politiske hjälte Edward Carson insisterar han på att alltid hålla fast vid sina vapen.
BBC NI politisk reporter Stephen Walker möter Lord Bannside för att diskutera årsdagen av undertecknandet av Ulsteravtalet.