Det är inte så konstigt att ens en erfaren trädgårdsmästare som han ser lite pinsam ut.
Jag är inte säker på att många av oss skulle veta vad vi ska göra när de lämnar en jättegrönsak framför en grupp fotografer.
Men det blir inte förvånande att se det i tidningarna och fastna i folks minnen.
Och det var en påminnelse om att innan Corbyn ens försöker vinna striderna kommer han säkert att ställas inför denna vecka - över kärnvapen, över hur man balanserar landets böcker, eller över hur Labour fattar sina beslut - hans lag måste prioritera, ta sig igenom veckan utan missöden.
För partikonferenser är konstiga, intensiva, mikroklimat där det som sägs på scenen, hur noggrant utformad eller genomtänkt, kan subsumeras av våra gamla vänner, "händelser", hur fåniga.
Och ibland är det dessa stunder som ändrar åsikt, eller uttrycker en sanning politiska partier inte vill överväga.
Och ibland är de tillfällen då högre politiker förlorar kontrollen.
År 2003 minns jag att jag såg konservativa medhjälpare grimaser under den dåvarande ledaren Iain Duncan Smiths tal, då han lovade att "tystingen" skulle "kasta upp volymen".
Den veckan, överallt hade de konservativa hukats i hörn och undrat hur man skulle kunna avsätta honom. Hans märkliga tal bidrog till hans slutliga utgång.
2006 minns jag Cherie Blairs obevakade, och sedan förnekade kommentaren, som surrade runt konferenscentret 2006, när hon ropade "det är en lögn" när Gordon Brown högg beröm över sin man.
Inget uttryckte bitterheten mellan de två lägren så väl.
2008 var det inte bara den fåniga bilden av honom som höll fast en banan som satte David Miliband på förstasidorna, utan att han hade hört talas om att undvika ett "heseltinskt ögonblick".
Hans ledarskapsambitioner var det som gjorde konferensens bananögonblick värt att trycka.
Året innan, när Sir Menzies Campbell redan var under attack för bristande ledarskap för liberaldemokraterna, minns jag det obekväma pressbesöket i ett miljövänligt hus utanför Bournemouth, där medhjälpare lät honom fotograferas medan han inspekterade en organisk toalett.
Awkward började inte dölja det. Orättvist kanske, men det ögonblicket antydde allt som var fel med hans partimaskin, och veckor senare var han borta.
Det står så mycket på spel för Labourpartiet den här veckan att Jeremy Corbyns "svåra ögonblick" snabbt kan glömmas bort.
Poängen är, att ha ett hopp om att hålla sig till hans agenda, den första prioriteringen för Team Corbyn kan vara att undvika missöden.
I konferensens frenetiska miljö har mycket mer erfarna politiska grupper förlorat fullständig kontroll över händelserna.
En högt uppsatt arbetargestalt föreslog för mig att med Corbyns första premiärministers frågor var "förväntningarna låga, så när det inte var en katastrof var det en lättnad", och den konferensen kan vara densamma.
Med meningsskiljaktigheter runt omkring, och den extraordinära splittringen mellan Labours anhängare och medlemmar och deras parlamentsledamöter, kan ett fånigt fotografi inför evenemanget visa det minsta av Corbyns bekymmer.
Vad hans team kommer att hoppas ikväll är att dess obehag, hans synliga obehag, inte i själva verket anger tonen.
Precis när jag satt ner för att skriva om den existentiella kampen för labours själ vi kan bevittna i Brighton under de närmaste dagarna, min inkorg pinged med fotografiet av Jeremy Corbyn, illavarslande hålla en märg.