Denna veckas upplaga av den inflytelserika nyhetstidskriften Der Spiegel är en bönfallande entreaty i rött, vitt och blått.
Omslaget är tryckt på engelska och tyska i en facklig knekt och ägnas åt folkomröstningsdebatten.
Der Spiegel är otvetydigt emot en brexit: "Den enda internationellt kända politikern till förmån för en brexit," dess redaktörer skriver, "är Donald Trump - och, om inget annat gör, att ensam bör göra den brittiska oro."
Majoriteten av tyskarna håller tydligen med; tidigare denna månad avslöjade en undersökning att 79 procent inte vill att Storbritannien ska lämna EU.
I månader har många här blivit förbryllade, förbryllade och direkt oroade över uppfattningen att Storbritannien kanske vill lämna landet.
Tyskarna hoppas att Storbritannien stannar i EU
Tyskland tvistade om hur man ska hantera Brexit
Den tyska makten är den verkliga nyckeln till Europa
EU-omröstning: Allt du behöver veta
EU:s riktlinjer för folkomröstningsfrågor
Så här säger en av Angela Merkels äldre konservativa: " David Cameron är som trollkarlens lärling. Han vet inte vad han har börjat."
Men med bara drygt en vecka till folkomröstningsdagen är den tyska pressen glad över att få lägga fram sin version av hur den skulle kunna avslutas.
En Brexit, förutspår Spiegel, skulle vara "en trefaldig katastrof: dåligt för Tyskland, dåligt för Storbritannien och katastrofalt för Europa".
Tidningen Die Zeit planerar ett domedags Brexitscenario. Panik vid Londonbörsen, en röra bland Europas ledare för att upprätthålla en enad front, ett parti för Marine le Pen och oberoende för Skottland. Storbritannien, förutspår tidningen, kommer att flyga blint.
Europa är nervöst. För första gången har avkastningen på tioåriga tyska statsobligationer sjunkit under noll.
Och den verkliga möjligheten att Storbritannien kan rösta bort har skapat en påtaglig känsla av oro i Berlin.
Vilket förklarar Angela Merkels senaste inlägg i folkomröstningsdebatten.
Hon och hennes rådgivare har varit försiktiga med att göra det; de är mycket medvetna om att brittiska väljare och kommentatorer kunde (och vissa gjorde) tolka varje offentlig kommentar som inblandning. Och de vill inte omedvetet öka kampanjen.
Mrs Merkels språk var försiktigt och dämpat. Hennes korta uttalande var noggrant inställt och samordnat med Downing Street. Men den innehöll en skarp varning. Om Storbritannien avstår kommer landet att förlora sin förhandlingsposition med EU.
Hennes finansminister var mindre diplomatisk. "Ute är ute", sa Wolfgang Schauble.
Han sade att ett Storbritannien utanför EU skulle kunna glömma bort tillträdet till den inre marknaden, vilket utesluter den typ av handelsförbindelser som Norge eller Schweiz har.
"Det kommer inte att fungera", sa han. "Det skulle kräva att landet följer reglerna i en klubb som man för närvarande vill dra sig ur."
Mycket mindre välpublicerad var vad en senior tysk CDU MP berättade Der Spiegel.
Juergen Hardt, partiets utrikespolitiska talesman, gav en spännande inblick i hur Berlin kan förbereda sig för Brexit.
Om Storbritannien röstar för att ge sig av, sade Hardt, bör EU bedöma möjliga åtgärder för att förhindra att en brittisk utresa blir verklighet. Bryssel borde inte stänga dörren direkt.
På ett eller annat sätt vill Tyskland hålla Storbritannien nära.
Det finns uppenbara skäl. I Europa är Storbritannien en mäktig ekonomisk och politisk allierad för Tyskland. Utan Storbritannien oroar sig en del här för att Tyskland kommer att uppfattas som för stort, alltför dominerande inom unionen.
De två länderna är viktiga för varandra kommersiellt; Storbritannien är Tysklands femte viktigaste handelspartner.
Ta bilindustrin: förra året sålde Tyskland 810 000 bilar till Storbritannien - ungefär en femtedel av det totala antalet som den exporterar över hela världen.
Och tyska företag tillverkade 216.000 bilar i Storbritannien, enligt chefen för den tyska biltillverkarnas förening.
Matthias Wissman har upprepade gånger varnat för den negativa inverkan en Brexit skulle ha på hela branschen.
Och det finns en större oro i Berlin. Som en senior parlamentsledamot uttryckte det: "Brexit skulle vara ett katastrofalt och katastrofalt budskap till resten av världen om att Europa inte fungerar och inte kan hålla ihop."
Som en kommentator uttryckte det är en del av anledningen till att Angela Merkel stödde David Camerons ansträngningar att omförhandla en relation med EU att hon inte vill gå till historien som den tyske kansler under vilken Europa föll sönder.
Angela Merkel gör ingen hemlighet av sitt engagemang för det europeiska projektet.
Det är svårt att kvantifiera i vilken utsträckning en brexit kan uppmuntra andra länder att följa efter.
Men det är tydligt att populism och antiEU-fientliga känslor förändrar Europas politiska landskap - delvis underblåst av flyktingkrisen.
Förra månaden avslöjade en undersökning i YouGov att i händelse av en folkomröstning här skulle nästan en av tre tyskar rösta för att lämna EU.
Det är förvånande i ett land där, det sägs ofta, människor identifierar sig som europeiska första, tyska andra.
Det hålls allmänna val i Tyskland nästa år.
Angela Merkel har ännu inte meddelat om hon kommer att stå, men det är allmänt trott att hon kommer.
Hennes kristdemokrater kommer troligen att förlora rösterna till partiet Alternativ Fuer Deutschland.
Den har positionerat sig som anti-islamisk och vill ha mer makt för de nationella regeringarna i Europa.
Det är mycket som står på spel för Merkeladministrationen.
Men det finns en annan kraft som driver dem som vill att Storbritannien ska stanna.
Som en pendlare som sitter i solskenet utanför Berlins centralstation uttryckte det: " Storbrittanien gör vad de tycker är bäst för dem. Jag gillar britterna, jag gillar London. Jag är säker på att britterna kommer att göra det rätta."
Bland tyskarna finns en äkta tillgivenhet för Storbritannien.
Som dessa Spiegel redaktörer skriver: "Tyskland har alltid sett över kanalen med avundsjuka € (Brits) har en inre självständighet som vi tyskar saknar."
Denna tillgivenhet var kanske mest bevis här förra sommaren under drottningens besök i Berlin (den brittiska kungafamiljen är enormt populär här) när den tyska televisionen gick in i kunglig overdrive och folkmassor visade sig välkomna den brittiska monarken.
Under detta besök vädjade både drottningen och den tyske presidenten om europeisk enighet och hänvisade till andra världskriget genom vilket de båda levde.
"Europeiska unionen behöver Storbritannien", sade Joachim Gauck.
"Ett enat Europa, en stark europeisk union representerar stabilitet, fred och frihet för oss alla."
Det är en berättelse som ligger till grund för diskussionerna här eftersom det i grunden för många tyskar fortfarande är vad EU handlar om.
Ibland råder frustration på debattnivå i Storbritannien. Boris Johnsons likhet av EU:s mål med Hitlers mål irriterade många tyskar.
Och Iain Duncan Smiths påståenden att "tyskarna" i själva verket hade mobbat David Cameron för hans omförhandlingar gjorde regeringen rasande.
Det finns en acceptans här för att Storbritanniens perspektiv på EU alltid har varit markant annorlunda.
Och det finns ett samförstånd om att Europa utan det perspektivet skulle vara en sämre plats.
"Det är naturligtvis upp till medborgarna i Förenade kungariket själva hur de vill rösta i den kommande folkomröstningen. Jag har sagt flera gånger tidigare att jag personligen hoppas och önskar att Storbritannien stannar en del av EU."
"Vi arbetar bra tillsammans med Storbritannien, särskilt när vi talar om nya regler för EU. Vi måste utveckla dem tillsammans med Storbritannien och varje gång vi förhandlar om det kan du mycket bättre ha ett inflytande på debatten när du sitter vid förhandlingsbordet och du kan ge bidrag till dessa förhandlingar och resultatet kommer då alltid att bli bättre snarare än att vara utanför rummet."
"Det skulle inte bara ligga i vårt intresse, utan det skulle också kunna ligga i Storbritanniens intresse när landet kan lägga hela sin politiska tyngd på förhandlingsbordet som en del av EU." (Talar vid gemensam nyhetskonferens med Natos generalsekreterare Jens Stoltenberg i Berlin den 2 juni).
"Snälla, gå inte!"