Det har varit en stor upplevelse för mig att vara involverad med Melbourne och vinna Australian Women's Grand Final mot Perth Glory är en annan karriär höjdpunkt.
Vi skapade historia genom att vara det första laget att behålla sin titel och det är fenomenalt.
Att flyga hemifrån och vinna det 2-0 var verkligen en av de bästa känslorna jag haft på länge.
Den stora skillnaden för mig i år är att vara involverad som en spelare-manager, snarare än bara en mittfältare.
Är det svårt att anpassa sig? Självklart. Det är väldigt svårt att hantera.
Det är mycket mentalt och fysiskt dränerande, men det är lika mycket givande på olika sätt.
När den sista visselpipan gick på helgen gjorde det varje sekund av säsongen värt besväret. Juicen var definitivt värd klämman.
Att vara chef är en mycket svår sak att göra och du måste ha en mycket bra grupp av spelare och tränare för att det ska fungera. Tack och lov hade vi det.
Jag har funderat på att komma in i coaching, men sättet som detta kom till var mer att göra med omständigheter än något annat.
Vår huvudtränare (Jo Montemurro) gick in i våra mäns sida som assistent och jag steg upp. Det var en naturlig sak.
Vi var så långt in på säsongen att det förmodligen skulle bli minst störande för alla inblandade.
Jag tänkte inte på det när (Melbourne) City gruppen bad mig att göra jobbet.
Likaså visste jag att det skulle vara okej med den grupp som vi hade, eftersom vi har en mycket, mycket bra grupp av flickor.
För mig är det här det bästa av båda världarna.
Jag vill lära mig hur man coachar och hur man utvecklas som tränare och jag tror att jag är på bästa plats för det.
Men jag är inte i närheten av att gå i pension just nu så jag spelar fortfarande och älskar min fotboll.
Jag tror att coaching utbildar mig som spelare lika mycket som jag lär mig som en tränare driver mig ur min komfortzon.
Efter en helt fantastisk upplevelse i Melbourne, åker jag hem snart för att träffa Wales före Cypern Cup.
Jag kommer att stanna med Wales för en annan kampanj efter kort övervägande internationell pensionering och är verkligen glada över att komma tillbaka för att förbereda för vår VM-kampanj som kommer att starta senare i år.
Mina erfarenheter med Melbourne kan stå mig i riktigt bra ställe för Wales och min amerikanska klubb sida Seattle Reign.
Jag går bara som spelare till dessa läger, men jag har erfarenhet av att leda grupper och vara en bra person som hjälper när de är i lite problem eller att vara framgångsrik.
Erfarenheten av hela den här kampanjen jag just har haft med City är förmodligen en av ett slag.
Jag vill verkligen fortsätta i fotboll bortom att spela, men vem vet om möjligheten någonsin kommer att finnas där för att coacha i herrmatchen.
Jag tror att det blir mycket lättare för kvinnor att gå in i det manliga spelet i framtiden, i rätt miljö, som jag hade i Melbourne.
I Melbourne, alla tror på och stöder varandra och korsningen mellan man och kvinna är mycket lik och jämn.
I den miljön kan jag inte se det som ett problem. Men den miljön är inte replikerad över hela världen.
Vissa klubbar skulle vara mycket mottagliga för en kvinnlig tränare, andra klubbar mindre så.
Men lyckligtvis, det är inte något jag behöver oroa mig för för ett par år ännu!
Jag har verkligen haft värre 24 timmar i mitt liv än att vinna Grand Final med Melbourne City och sedan bli namngiven i Wales trupp för Cypern Cup.