Om den 70:e FN:s generalförsamling hade ett ansikte, skulle den inte bara visa sin ålder, utan den skulle täckas av skärsår och blåmärken från ändlösa krig, nya statskuppar och de ständiga problemen med fattigdom, hunger och det nya öppna, gråtsår som är de desperata och förtvivlades rörelser över hav och gränser.
För afrikanska ledare är FN i New York platsen att ses och höras varje september.
De befinner sig där under den diplomatiska immunitetens magiska slöja, inte bara för att deras ledarskap erkänns, utan också för att de som är äldre än generalförsamlingen kan närvara, liksom de som har blivit utfrysta av internationella åsikter, de som har blivit föremål för Internationella brottmålsdomstolen, och de som vill vädja om särskild uppmärksamhet eller visa att de bekämpar korruption.
Små budgetar förbereds från de nationella kassakistorna för de delegater som åtföljer statscheferna och de första damerna som tycker om att handla, som markerar generalförsamlingens datum i sina dagböcker långt i förväg.
Årets sammankomst har till och med haft en rockstjärna påven, och katolikerna bland Afrikas ledare kan ha velat röra vid den heliga handen, även om de kanske inte har varit så angelägna om att bekänna.
Ändå hjälper det inte att vara alltför cynisk, för Afrika behöver FN mer än någon annan kontinent.
En kort scanning av FN:s historia kommer att visa oss att medan dess föregångare, Nationernas förbund, kastade Sydvästafrika - dagens Namibia - från den tyska ockupationens stekpanna till apartheidmaktens eld, har FN i stor utsträckning varit närvarande i tumultartade händelser i Afrika under de senaste 70 åren.
FN:s generalsekreterare Dag Hammarskjold förlorade livet i en flygolycka i den zambiska staden Ndola 1961 på väg till fredssamtal i den kongolesiska utbrytarprovinsen Katanga.
Sedan dess har FN:s fredsbevarande styrkor i Afrika varit en regelbunden och behövlig del av kontinentens historia: 19.000 soldater tjänar för närvarande i Demokratiska republiken Kongo; 12.000 försöker återställa ordningen i Centralafrikanska republiken, ytterligare 10.000 utplaceras i Mali och FN:s uppdrag i Liberia kommer att avslutas i juni 2016 - efter att ha varit där sedan 2003.
FN:s nuvarande fredsuppdrag i Afrika
Förhållandet mellan fredsbevarare och Afrika har varit fullt av anklagelser om mineralstöld och allvarligare sexuella övergrepp mot kvinnor och barn från de internationella FN-styrkornas sida, men säkerhetssituationen utan dem är inte kontemplativ.
Under 2015 visar en titt på rubrikerna att våld råder från Libyen nedåt.
Det visar att kampen för självbestämmande i Sydsudan har resulterat i ökande dödsfall efter självständigheten. Burkina Fasos presidentgarde har blivit beroende av makten och att ekonomier som förstörts av Ebola inte kan klara sig utan internationellt bistånd.
Världens ledare har nu enats om målen för hållbar utveckling, som ersätter millenniemålen, och har många av de frågor som det tjugonde århundradet brottades med.
Farai Sevenzo, det är jag.
"Från stigande priser, till brist på betesmark för boskap till torka och översvämningar - mat och hunger är fortfarande kontinentens största oro"
Men det viktigaste av de 17 hållbarhetsmålen är kampen för att få ett slut på hungern.
"Även om antalet människor som lider av hunger i utvecklingsländer har minskat med hälften sedan 1990, finns det fortfarande nära 800 miljoner människor undernärda över hela världen, en majoritet barn och ungdomar", säger Mogens Lykketoft, ordförande för den 70: e sessionen i FN:s generalförsamling.
Hungern har naturligtvis inte kommit oanmäld, tillståndet på planeten och effekterna av den globala uppvärmningen har varit förödande för människors grödor i hela södra Afrika.
Malawi, FN:s världslivsmedelsprogram (WFP), har varnat, står inför sin värsta livsmedelskris på tio år.
Enligt WFP är 2,8 miljoner människor i riskzonen och att fyra av tio malawiska barn lider av hämmad tillväxt.
Dålig nederbörd påverkade grödorna 2013/2014 och sedan översvämningar förvärrade problemet i början av 2015 genom att förstöra hem och torka ut livsmedel.
USAids system för tidig varning för svält har också listat livsmedelsbrist i Etiopien och Somalia, liksom i Sierra Leone och Liberia efter utbrottet av Ebola.
Från stigande priser, till brist på betesmark för boskap till torka och översvämningar - mat och svält är fortfarande kontinentens största oro.
De som deltog i evenemanget Sustainable Goals talade om dess breda omfattning; FN:s chef Ban Ki-Moon sade att den nya utvecklingsritningen var utformad för att "sonera med människor över hela världen", medan FN:s utvecklingsprogram chef Helen Clark sade målen som kallas "ett paradigmskifte i hur det internationella samhället förstår utveckling".
Om sanningen ska fram, har utvecklingen ibland hindrats av några av de människor som samlas varje september i höstsolen.
Men det är deras plikt - och vår plikt - att försöka utveckla oss själva.
I värsta fall är FN ett grått monolitiskt djur som är överbemannat med karriärdiplomater och " barmhärtighetsänglar" som springer runt i afrikanska städer i sina 4x4s på uppdrag av västerländska välgörenhetsorganisationer och deras egna ambitiösa karriärvägar.
Men som bäst är FN den sista tillflykten för de maktlösa, de hungriga och de behövande.
Och Afrika har alldeles för många människor i alla tre kategorierna att klara sig utan det.
I vår serie av brev från afrikanska journalister, filmskapare och kolumnist Farai Sevenzo överväger vi varför FN är viktigt för Afrika.