Ombord fanns 200 män och kvinnor från USA som hade för avsikt att bygga en koloni på den karibiska ön.
De hoppades att om tillräckligt många av sina landsmän följde deras exempel, skulle Kuba till slut bli annekterat av USA.
Lokal folklore säger att de tidiga nybyggarna, efter dagar då de kämpade en stig genom träsket, var så glada att nå någonstans som inte var knädjupt i lera eller tjockt med svärmar av myggor att de proklamerade det som "äran".
La Gloria City föddes.
De hade faktiskt blivit sålda en lögn.
De hade köpt tomter i en stad som bara fanns i ritningarna från Cuba Land och Steamship Company i New York.
När många insåg bedrägeriet, minskade de sina förluster och gick hem.
De härdiga stannade kvar och blev citrusodlare, sockerrörsodlare och boskapsuppfödare.
Den svettiga fuktigheten är fortfarande densamma som på den tiden.
Men allt som återstår av de tidiga pionjärerna i 1900 - talet i dag är gravstenarna på den lokala kyrkogården.
Bland dem finns en butiksägare som heter William Stokes, som bara var ett barn när hans föräldrar valde att göra resan till Kuba.
Han gifte sig, uppfostrade en familj och stannade i det sömniga samhället resten av sitt liv, även efter att hans barn hade gått och hans företag gick sönder.
Vid tiden för hans död 1974, var Mr Stokes den enda ursprungliga amerikanska bosättare fortfarande på ön, förtjäna honom titeln "den sista nordamerikanska på Kuba".
"Det är viktigt för mig att behålla den här platsen", säger dödgrävaren Jorge Gallardo som leder mig till Willy Stokes grav, som han kallar honom.
Mr Gallardo har spenderat ett år med att hacka tillbaka den inkräktande växtligheten från kyrkogården.
"Detta är vårt eviga hem - för mig och mina barn, och för våra nordamerikanska grundare", förklarar han.
En av La Glorias äldsta invånare minns när den var mer av en amerikan än en kubansk stad.
Nu i slutet av 80-talet, Jeanny Martinez fostrades av William Stokes föräldrar och talar fortfarande nära-flawless engelska.
"La Gloria var amerikan. Vackra, amerikanska hus. Methodistkyrkan var där och episkopalkyrkan var där borta, säger hon och pekar från verandan till sitt lilla hem med tenn och timber.
Liksom många kubaner i hennes generation talar Martínez om sin ungdom före revolutionen 1959 med en blandning av romantik och nostalgi.
"Jag måste försvara amerikanerna eftersom många människor var hungriga och de gav dem arbete och mat i apelsin- och mandarinlundarna", säger hon.
"La Gloria är inte bra för nåt."
Det är inte en uppfattning som delas av dem som arbetar på det lokala jordbrukskooperativet uppkallat efter den revolutionära hjälten Camilo Cienfuegos.
Under mer avslappnade regler för jordbruksproduktionen på Kuba har kooperativet börjat odla ett större utbud av varor på mark som tidigare låg sysslolös.
"Yucca, bananer, avokado, squash, tomater..." Elida Diaz listar de saker som växer på marken hon odlar med sin familj.
Diaz ifrågasätter tanken på att staden har stagnerat under årens lopp och säger att regionen har utvecklats avsevärt.
"När jag kom hit i 20-årsåldern fanns det ingen elektricitet, ingenting", berättar hon.
"Idag har vi kollektivtrafik, vi är på elnätet, vi har kylenheter. Det har varit en fullständig förändring."
Men på fältet bakom henne använder männen oftast samma verktyg som nybyggarna gjorde: hoes, machetes, deras bara händer.
En lojal revolutionär, Diaz, är motvillig till att uttrycka kritik, men medger att det behövs mer för att det avlägsna samhället ska kunna blomstra och gå in i 2000-talet.
En vattenbrist orsakar allvarliga problem i hela Camagueyprovinsen och månadsinkomsterna för lantarbetare är långt ifrån stabila.
"En ny traktor skulle låta oss arbeta marken bättre, nya verktyg, stövlar för arbetarna, traktordäck, reservdelar, bränsle" säger hon, uppvärmning till sitt tema.
Men hon är snabb att identifiera Washington och dess decennier gamla handelsembargo som orsaken till problemet.
"Det första som amerikanerna måste göra är att häva embargot mot oss. Då kan vi förse dem med citrus och de kan skicka oss de produkter vi behöver. Det skulle vara underbart."
År 1932 svepte en stor orkan igenom Camaguey och ödelade citrusfrukter och sockergrödor och förstörde drömmarna om de tusen kolonisatörerna i La Gloria City.
De flesta sålde och lämnade.
Bland vraken fanns stadens protestantiska kyrka.
Mer än 80 år senare är grunden för en ny först nu på gång.
Byggt på den ursprungliga platsen med finansiering från Jacksonville, Florida, kyrkobesökare i La Gloria ser det som ett passande arv till detta unika amerikanska hörn av den kubanska landsbygden.
Den 4 januari 1900, inte ens två år efter det att Kuba till slut hade ryckt sig ur Spaniens koloniala grepp, kom ångaren Yarmouth över horisonten utanför Nuevitas kust, på Kubas norra strand.