Omkring 10.000 lämnade sina familjer och hem för att förena sig med de brittiska väpnade styrkorna och arbeta bakom kulisserna och på frontlinjen för att besegra nazisterna.
"Vi var brittiska undersåtar och det var något att vara stolt över", sade Victor Brown, en jamaican som kämpade med handelsflottan.
Även om Storbritannien till en början var motvilligt att låta svarta delta i krigsansträngningen, mildrades reglerna allteftersom kriget fortskred och antalet dödsoffer ökade.
Entusiasm att försvara "kungen och imperiet" var utbredd över hela Karibien och Mr Brown, liksom tusentals andra, var snabb att registrera sig.
År 1942, var han en av bara två svarta män som tjänstgjorde på en oljetanker i Nordatlanten när den blev torpederad av nazisterna. Han har fått äran att ha räddat flera liv ombord och kommer fortfarande levande ihåg händelsen.
"Vi rusade ut till däck och vi kunde se periskopet ur vattnet", sade han.
Som fartyget listat, använde han en yxa för att hugga ner en livbåt, och rensa fartyget.
"Om vi hade lämnat det, fartyget skulle så småningom ha dragit livbåten ner med det", sade han.
Winston Murphy, den enda svarta medlemmen av 42-starka besättningen, var bland de överlevande. Sjuttio år senare sa han att han aldrig har glömt sin väns snabba tänkande.
"Om han inte hade huggit repet skulle vi aldrig ha kommit undan båten", tillade han.
Vännerna, som nu var 94 år, bytte berättelser under en återförening nyligen.
"Det är nästan som ett mirakel", sade Mr Brown. "Jag trodde aldrig att vi skulle leva länge nog för att träffas igen efter alla år vi varit separerade."
Paret hade tur som överlevde. Dödssiffran för svarta handelsfartyg under andra världskriget var hög. Tusentals dog, medan andra dog när de tjänstgjorde i det kungliga flygvapnet och armén.
Allan Wilmot, från Jamaica, erbjöd sig att gå med i Royal Navy 1941 när han bara var 15.
"När du var ung insåg du inte faran förrän du faktiskt var där. Man hör vapnen skjuta och inser att detta inte är något skämt, sa han.
Borta från frontlinjen innebar livet också utmaningar. Många tjänare kämpade för att anpassa sig till Storbritanniens kalla klimat och var tvungna att avvärja rasfördomar.
"Att vara britt känns som om du kommer hem men när vi kom hit var det som om vi föll ner från himlen. Ingen visste något om oss", sade Hans-Joachim Wilmot.
De som överlevde kriget fick chansen att återvända till sina hemländer, men många valde att stanna kvar i Storbritannien och skapade ett bestående mångkulturellt arv.
Jake Jacobs tjänstgjorde som utrustningsassistent hos RAF i Burtonwood. Han återvände kort till Trinidad efter det att hans tjänst var över, men återvände till Storbritannien för att söka arbete.
Han blev kär och gifte sig med en lokal kvinna, vilket ledde till en motreaktion från allmänheten som inte höll med om förhållanden mellan olika raser.
"De blev bara dumma. De bara stirrade, "förklarade hans fru Mary från deras hem i Solihull.
Paret kämpade för att hitta bostad efter sitt bröllop och Mrs Jacobs förlorade kontakten med sina familjemedlemmar.
"Jag tillbringade dagar med att gråta", tillade hon.
Ändå höll paret ut. Ex-servicemän erbjöds jobb av staten och Jacobs började arbeta inom telekommunikation.
Liksom tusentals av hans tidigare kollegor stannade han kvar för att hjälpa till att återuppbygga Storbritannien efter kriget, förändra dess kulturlandskap för alltid.
Trots sina oräkneliga uppoffringar känner en del veteraner att deras krigserfarenheter har glömts bort och har tillbringat sina livstider med att kämpa för jämlikhet.
Sam King MBE föddes i Jamaica 1926 och tjänstgjorde som markbesättningsingenjör hos RAF.
"Jag tror inte att vi är erkända för vårt bidrag", sade han. "Många ungdomar inser inte att så många anmälde sig frivilligt under kriget och kämpade och dog."
Källa: BBC-historik
West Indian Association of Service Personal bildades för att erbjuda stöd till före detta tjänare och hedra minnet av dem som förlorade sina liv i strid.
"Om vi inte bildade den föreningen skulle allmänheten inte veta deltagande av svarta västindier som tjänade det brittiska imperiet i deras timme av behov", sade Wilmot.
I november 2014 avtäcktes ett minnesmärke tillägnat afrikanska och karibiska soldater i Brixton i södra London, där många före detta tjänare bosatte sig efter kriget.
Men monumentet har nu placerats i lager, tills ett permanent hem för det kan hittas.
Nästa år kommer Mr King, som nu bor i Camberwell, sydöstra London, att fira sin 90-årsdag.
Men hans beslutsamhet att minnas sina kamrater visar inga tecken på att blekna.
"Vi bara fortsätter", sa han.
veteranernas berättelser finns i BBC Four dokumentär, Fighting for King and Empire: Britain's Caribbean Heroes, som sänder på 21:00 BST den 13 maj. Den är baserad på filmen, Dividerad av Race, United in War and Peace, av the-latest.com.
Storbritanniens Caribbean Heroes kommer att sända på BBC World News lördagen den 6 och söndagen den 7 augusti 2016.
Andra världskriget: Historiens mest vilda och förödande krig
Adolf Hitler: Man och monster
Joseph Stalin: Nationell hjälte eller kallblodig mördare?
Sir Winston Churchill: Den störste Briton?
De kämpade mot Hitler och hjälpte till att återuppbygga Storbritannien - men tusentals mäns och kvinnors bidrag från karibiska kolonier under andra världskriget har till stor del glömts bort.