Argentinska journalister har efter åtta år under Cristina Fernandez de Kirchners ordförandeskap vant sig vid att få liten eller ingen tillgång till personen högst upp.
President Fernandez de Kirchner utsätter sig sällan för granskning och än mindre för den typ av öppet pressforum som gör det möjligt för journalister att ifrågasätta och undersöka sin regerings arbete.
Inte för att Macri var särskilt upplysande eller generös med detaljer, särskilt när han tillfrågades om detaljerna i sina planer på att vända Argentinas osäkra ekonomi.
Men han ansträngde sig åtminstone för att engagera sig och besvara frågor.
Så vad har vi lärt oss under de första dagarna om mannen som besegrade en politisk rörelse som har dominerat argentinsk politik i årtionden?
Den avgående borgmästaren i Buenos Aires och som snart skulle bli president i Argentina upprepade vid mer än ett tillfälle att han ännu inte kunde utvidga detaljerna i sina ekonomiska planer förrän han kunde fastställa exakt hur kritisk situationen var.
Den nuvarande administrationen har gång på gång anklagats för att vara mindre öppen när det gäller nyckelstatistik som den reala inflationstakten eller exakt hur mycket likvida reserver som finns kvar i centralbankens kassakistor.
Att rätta till dessa avvikelser och införa åtgärder för att återställa det internationella förtroendet för den argentinska ekonomin kommer sannolikt att vara några av Mauricio Macris första stora politiska initiativ när han tillträder ordförandeskapet den 10 december.
I detta syfte fick vi veta att det i stället för att utse en enda ekonomiminister kommer att finnas ett team på inte mindre än sex ministrar med ansvar för ekonomin.
Detta historiska val återspeglade de djupa klyftorna i det argentinska samhället, med knappt tre procentenheter som slutligen separerade Mauricio Macri och den besegrade peronistiska kandidaten Daniel Scioli.
Även om segrarens välhövdade och medelklass kommer att förvänta sig ett mer liberalt ekonomiskt klimat, kommer de mindre välbärgade arbetarklass Argentiner som röstade på Scioli också att hoppas att den nya administrationen skyddar de välfärdsprogram som införts av Fernandez de Kirchners regering.
Macri lovade verkligen att bli "president för alla argentiner", med vetskap om de mäktiga fackföreningarna och ibland volatila peronistiska ungdomsrörelserna, kommer att bli rastlösa om den ekonomiska "reformen" visar sig innebära "utskärningar" över hela linjen.
Det finns uppenbarligen inte mycket kärlek förlorat mellan mannen på väg in i den heta stolen och kvinnan som har styrt Argentina i sin egen unika stil under de senaste åtta åren, hennes rykte och arv skadats av ett valresultat få skulle ha förutspått bara ett par månader sedan.
Utan att säga det direkt klargjorde Macri mycket tydligt att Cristina Fernandez de Kirchners stridslystna och ibland bellikosistiska stil hade skadat Argentinas bild utomlands.
Återuppbyggnad av förbindelserna med grannar i Latinamerika och allierade längre bort, skulle vara ett annat jobb högst upp på hans "att göra" lista.
Det mest intressanta av dessa relationer är med Venezuela.
Dess vänster-, revolutionäre president Nicolas Maduro har varit en av Cristina Fernandez de Kirchners närmaste allierade i regionen - en del av en populistisk allians som omfattade Bolivia och Ecuador, (men mindre så Chile och Brasilien med vilka den avgående presidenten inte alltid har varit på de närmaste villkoren)
Macri förbereder sig för att omfördela dessa allianser och antyder att han skulle kunna försöka upphäva Venezuela från det regionala handelsblocket Mercosur, på grund av dess "brist på demokratisk öppenhet".
Observatörer noterade med ett visst intresse att en av de mest framträdande personerna vid söndagskvällens segermöte var hustrun till den fängslade venezuelanske oppositionsledaren, Leopoldo Lopez.
I och med parlamentsvalen i Venezuela kan resultatet i Argentina få större återverkningar.
På hemmaplan har de av oss som har ägnat många timmar åt fallet med den särskilda åklagaren Alberto Nismans död fascinerats av Macris löfte att hålla fallet vid liv.
Macri anklagade återigen indirekt den avgående administrationen för att försöka avsluta utredningen och dra slutsatsen att Nisman begick självmord - snarare än den utbredda uppfattningen i Argentina att han mördades.
Ännu mindre tydligt är vad Macris inställning kommer att vara i sociala och moraliska frågor, inklusive homoäktenskap, abort och fortsatt strävan efter brott mot de mänskliga rättigheterna som begicks under Argentinas militära styre från 1976 till 1983.
Vid sitt segermöte dansade Mauricio Macri som en tonåring på scenen utan, tydligen, en omsorg i världen.
Med en sådan full och komplicerad in-tray, Mr Macri är osannolikt att vara imitera sin älskade Freddie Mercury, den tidigare sångaren av Queen, igen under ganska lång tid.
Det mest slående med Mauricio Macris första nyhetskonferens som Argentinas president var att det överhuvudtaget var en presskonferens.