Lesbos brukade få mer än 5000 om dagen. På måndagen var det bara fyra.
Men när EU:s gränser är stängda stannar mer än 50.000 migranter kvar i Grekland och väntar på ett beslut om sin framtid.
Angus Crawford besökte tre platser för att ta reda på hur de lever.
Mirakel sover. Han kan inte berätta något om förhållandena i Morialägret.
Han är omedveten om lukten av rått avloppsvatten som hänger runt ingången.  Han känner inte till de strider mellan invandrare som insiders säger bryter ut regelbundet.
Lyckligtvis på tisdag den tårgas som avfyrats av polisen på unga invandrare kasta stenar aldrig nått honom.
Han behöver inte stå i kö i timmar för att få mat.
Mirakel är bara 10 månader gammal och är fastspänd på hans mammas rygg.
Hon säger att hennes namn är välsignande. Hon säger att hon är nigerian, en kristen från Kano, och att hon lämnade på grund av islamistiska militanter, Boko Haram.
Jag kan inte kontrollera hennes historia på egen hand.
Men här är hon i Moria, en gång i tiden ett transitläger för migranter, nu sedan EU tar itu med Turkiet, ett fångläger som drivs av centralregeringen.
Det finns flera tusen människor inne även om det aldrig byggdes för att rymma så många.
Det är ytterligare ett tecken på hur Grekland helt enkelt överväldigades av de siffror som kom, medan landet självt mitt i en ekonomisk kris.
De flesta av dem som anlände före den 20 mars, då avtalet mellan EU och Turkiet inleddes, är fria att komma och gå, men kan inte lämna ön.
De som kom efter detta datum är inlåsta och väntar på ett beslut om deras asylansökningar.
Morias kedjelänkstängsel, toppad med taggtråd, ormar på väg upp i olivlundar.  Den omger en samling konverterade containrar, stora vita plast skyddsrum och små tält.
Jag träffar en man som säger: "Härinne fruktar jag för mitt liv."
"En helvetisk Glastonbury"
Fem minuters bilresa bort, ett läger till. Det finns ingen taggtråd, ingen polis som vaktar porten. Det första jag ser är en elektronisk skylt.
Det står "lägre chefen önskar dig en trevlig och säker vistelse".
Det finns ordnade linjer av vita FN-flyktingar tält. Barn springer fram och tillbaka längs vägarna mellan dem.
Detta drivs av rådet, för invandrare som anlände före den 20:e, och för utsatta: familjer med barn, gravida kvinnor och funktionshindrade.
De kan lämna lägret, men inte Lesbos.
En hjälparbetare säger att det är det bästa lägret han har sett.
Den ligger på toppen av en kulle, omgiven på tre sidor av Egeiska havet. I fjärran ligger ruinerna av ett slott.
Anläggningarna kan vara bättre och plats pittoreska, men de som jag möter inuti säger mig att det fortfarande är en öppen luft väntrum.
Amiyah är 19 år och från Damaskus. Resten av hennes familj är i Tyskland. Men hon kan inte ansluta sig till dem.
Abdul, som är 16 år, klagar över maten och säger att alla blir sjuka.
Tareq berättade att han bara hade 50 â ¬ kvar efter att ha betalat en smugglare, men igår även det stals.
Invandrarkrisen i sju diagram
Plaza är ett åtta våningar högt hotell inte långt från centrum av Aten. Den har tre stjärnor och mer än 60 rum.
Det finns mer än 140 gäster, men ingen av dem behöver betala för att stanna.
Hotellet var en olycka i den ekonomiska kraschen, gå i konkurs 2010 och stänga sina dörrar.
Men i fredags öppnade en grupp aktivister och före detta arbetare olagligen igen Plaza, med invandrare som gäster.
Receptionen är bemannad av volontärer 24 timmar om dygnet och köket visar sig mat. Mer än 70 barn bor här.
När vi besöker finns skratt och sång från lekrummet på första våningen.
Och i en hylla vid ingången, gulnande kartor över Aten väntar fortfarande på turister som aldrig kom.
Antalet invandrare som anländer till Grekland har minskat dramatiskt sedan ett avtal mellan Turkiet och EU trädde i kraft.