När Claire fick veta att hon skulle tillbringa resten av sitt liv i rullstol efter en ryggmärgsskada, ville hon komma tillbaka upp på fötterna så snabbt som möjligt och återfå sin självständighet.
Under de senaste tre månaderna har hon tränat intensivt för maraton med hjälp av en robotisk gångdräkt för att bevisa att hon är lika beslutsam som under sina idrottsdagar.
När Claire går ut med deltagarna på söndagen vet hon att de flesta kommer att sikta på att avsluta på timmar. För henne tar det ungefär tre veckor.
En före detta tävlingsryttare som tävlat på högsta nivå, ansåg Claire att Burghley Horse-försöken, en fyrstjärnig hästridning för toppklassister i Stamford, Lincolnshire, skulle bli hennes bästa test.
"Jag trodde aldrig att jag skulle komma till den nivån. Men maraton är en större utmaning. Jag hade fel."
I början kunde hon bara ta två steg. För bara några veckor sedan kunde hon bara gå 30, vilket gjorde maraton till en nästan omöjlig bedrift.
Men Claires idrottsliga bakgrund har gett henne den motståndskraft hon behöver för att fortsätta. Efter ansträngande träningspass tre gånger i veckan på en läkarmottagning i Yorkshire kan hon nu täcka längre sträckor på upp till en kilometer i en session.
Det tar minst två och en halv timme för henne att slutföra en mil men hon hoppas att förbättra sin hastighet när veckorna går, bor på ett hotell på natten och börjar på nytt varje morgon från den punkt där hon slutade natten innan.
2006 klippte Claires häst Rolled Oats sin axel och kastade henne från sadeln till ett träd i närheten. Fallet bröt nacken, ryggen och revbenen och lämnade henne förlamad från bröstet ner.
Claire såg först "robotbenen", eller ReWalk bionic walking enhet, medan han undersökte hennes tillstånd på internet. Hon liknar skämtsamt apparaten vid Wallace och Gromits "felbyxor", och med hjälp av hennes vänner och familj höjde hon de 43.000 pund som behövdes för att få dem.
Men att gå i "technobyxor" är inte lika lätt som i Nick Park animation - medan "felbyxorna" går på egen hand, Claires kräver tålamod, uthållighet och intensiv ansträngning.
Hon säger: " Att inte känna min kropp gör det så svårt. Jag vet inte vad mina fötter gör."
Claire förlitar sig på rörelsesensorer för att hjälpa henne att röra sig och lyfta benen och en av de svåraste sakerna för henne har helt enkelt lärt sig att stå på två fötter igen.
"Till att börja med var jag tvungen att hitta balansen utan att vackla."
London maraton är inte den enda ras Claire tävlar i, eftersom hon och hennes ettåriga dotter Maisie kämpar ut det för att se vem som kommer att vara den första att gå utan hjälp.
"Vi har haft denna tävling hela tiden så vi får se. Hon kan göra tio steg på egen hand nu. Jag är lika vinglig som hon."
Claire hoppas kunna samla in mer än 50.000 pund för Spinal Research, en välgörenhetsorganisation som finansierar medicinsk forskning för att utveckla behandlingar mot förlamning.
Tidigare rugbyspelare Matt Hampson, som paralyserades efter en rugbyolycka, kommer att ge moraliskt stöd för en del av sin maratonresa, liksom pensionerade tennisspelare Tim Henman och tidigare mästare brittiska ridsport Lucinda Green.
"Det finns många människor som har det sämre ställt än jag och som inte har det stöd jag har, så jag vill höja så mycket jag kan."
Men när maratontåget är över tror Claire att hon för första gången på sex år kommer att bli glad att återvända till sin rullstol.
För sex år sedan fick Claire Lomas höra att hon aldrig skulle gå igen men nu försöker hon gå mer än 42 km på söndagens London Marathon tack vare ett par "robotben", som har förändrat hennes liv.