Precis som David Letterman hade sin smärtsamt pinsamma "Uma, Oprah" rutin och Seth Macfarlane sin katastrofalt felbedömda låt Vi såg dina bröst, Harris kommer att bli återkallad mest som killen som presenterade i hans byxor.
Det var verkligen en gripande bild, hur jag träffade din mor stjärna klädd endast i strumpor, skor och vad som i Amerika kallas "tät vita." Det var en hänvisning till en scen från Birdman, och - som när Johnny Depp sjunger - du var tvungen att beundra modet, om inte avrättningen.
Och det var åtminstone minnesvärt, till skillnad från nästan allt Harris faktiskt sa.
Förvånansvärt, med tanke på mängden potentiellt material att arbeta med - Sony hacka; Intervju raden; #OscarsSoWhite Twitter kampanj - manuset såg Harris hänvisar till Reese Witherspoon som någon han kunde äta "med en sked".
Skådespelaren var en av ett team av 12 Oscar författare. Tänk bara - en av dem arbetade på den där hummingern. De andra 11 godkände det.
Ännu mer förbryllande var att saker och ting hade börjat briljant. Den första raden var den absolut bästa - "i kväll hedrar vi Hollywoods bästa och vitaste - ledsen, ljusaste" - en hänvisning till #OscarsSoWhite debatten som följde nomineringarna.
Sedan var det premiärsången, om underverket med "rörliga bilder", med Harris, Anna Kendrick och Jack Black - och dansande Stormtroopers.
Harris, en Tony Award-vinnare på Broadway, gjorde det som Steve Martin eller Billy Crystal när de var som bäst, satte sig in i klassiska filmscener medan han gjorde smarta rim som "Argo / And Fargo / Eller när Marty fick sin bil att gå".
När han hade spikat fast den, vände han sig mot kameran och log. "Alltihop? Helt improviserad."
Det var nästan det sista stora skrattet han hade. Från och med då började platta scener krascha in i fladdrande slaglinjer med en berusad sjöman som bjöd in hela puben att göra ett försök om de tycker att de är hårda nog.
Det var ett förutsägbart skämt om Harvey Weinstein (det finns alltid); en bit där han började prata med sitsfyllarna och sedan verkade omedelbart tappa modet; en rutin om hans Oscars förutsägelser så ansträngd att det var på gränsen till att upprätta en egen union.
Halvvägs igenom var det skräck i Harris ögon när kameran kom till honom. En del där han bad David Oyelowo att läsa en förolämpning om Annies remake - som hade omarbetat huvudrollen med en svart skådespelerska - var fist-gnawingly obekväm.
Det är dock värt att notera att det var denna underström av raspolitik som gav natten dess mest minnesvärda ögonblick.
Oyelowo grät när han lyssnade till John Legend och Common från Selma. Det var en intensiv, kraftfull föreställning som hade hela publiken på fötterna när den var klar.
När Glory kort därefter fick Legend and Common (under deras riktiga namn John Stephens och Lonnie Lynn) den bästa låttrofén, elektrifierade de med ett passionerat gemensamt tal.
"Nina Simone sa att det var en konstnärs plikt att återspegla den tid vi lever. Selma må vara 50 år sedan, men det är det nu, eftersom kampen för rättvisa är just nu, "de insisterade, och musiken som normalt slår upp för att driva vinnarna från scenen förblev tyst.
Det var verkligen en kväll för politik. Bästa skådespelerskan Patricia Arquette efterlyste jämställdhet för kvinnor; Bästa Adapted Screenplay vinnare Graham Moore uppmanade unga människor förvirrad om sin sexualitet att "hålla sig konstig", Bästa direktör Alejandro Gonzalez Inarritu talade om mexikanerna "som kom tidigare och byggde denna otroliga invandrarnation".
Under tiden, till slut - i alla avseenden - fick Harris ett skämt om att felförklara Chiwetel Ejiofors namn.
I samband med vad som hade föregått det slog det en särskilt platt ton. Oscars kommer inte att sluta ses som vit och elitistisk om författarna varje år insisterar på att bryta denna söm av "exotiska namn är konstiga och svåra att säga."
Det är knappast Harris fel. Men det belyste verkligen nattens kontrast: Det mellan svart politik och vita byxor.
Neil Patrick Harris debut vända som Oscars värd var en av de mest glömska i år - även om ett ögonblick kommer att definiera honom för evigt.