Harper Lees klassiker publicerades för 50 år sedan i sommar och det är fortfarande den enda romanen hon någonsin skrivit.
Lee, 84 år, har aldrig förklarat varför hon slutade skriva.
Hon ger inte intervjuer - "Helvete, nej" var hennes svar på en begäran för flera decennier sedan - och denna tystnad har bara bidragit till intriger.
Men hennes nära vän Thomas Lane Buts, en pensionerad präst i hennes hemstad, Monroeville, Alabama, säger att hon en gång berättade varför.
När han satt på en bänk i metodistkyrkan som familjen Lee fortfarande går i, beskrev han för mig hur hon plötsligt tog upp ämnet en kväll över middagen i New York.
"Hon frågade mig, "Har du någonsin undrat varför jag inte skrev något annat?" Och jag sade, "Tillsammans med flera miljoner andra människor, ja, jag hade undrat över det." Och hon sa: "Vad tycker du?"
När han talade i sin långsamma dragning i söder, föreslog pastor Buts, som just fyllde 80 år, för henne att hon redan hade skrivit en stor bok och därför inte behövde tävla med sig själv.
"Och när jag kom igenom sa hon: "Du har helt fel." Jag sa: "Okej, smart Alec. Berätta för mig." Hon sade: "Jag skulle inte gå igenom all den brist på avskildhet genom vilken jag gick för denna bok igen för någon summa pengar. "
"Och hon sa, 'Jag behövde inte skriva en annan bok. Jag sa vad jag ville säga i den boken."
Harper Lee kallade det en enkel saga om "den mänskliga själens konflikt" och Monroeville, Alabama, var där hon hämtade sin inspiration.
Berättelsen skildrar den segregerade söder om hennes barndom, under depressionen. Den publicerades på höjden av medborgarrättskampen.
Rev Butts växte upp en mil utanför Monroeville. I slutet av 1950-talet, säger han, var han en "fuzzy-cheeked ung predikant" kampanj för ett slut på segregationen.
Han hade träffat Martin Luther kung Jr och undertecknat en petition för bojkott bussar. Ku Klux Klan hade lämnat ett brinnande kors på sin gräsmatta.
Han säger att "Döda en Mockingbird" inte togs väl emot i Monroeville när den publicerades.
"De människor som var hårda rasister tyckte inte om det på grund av innebörden i boken", berättade pastor Butts.
"Boken avslöjade rasism och det skrämmer alltid en rasist - när du drar skydd av dem.
"De av oss som stod upp för medborgerliga rättigheter blev mycket uppmuntrade av boken eftersom den på ett mycket skickligt och subtilt sätt riktade sig till sig själv för rättvisa."
Men nu för tiden, säger pastor Butts, finns det en enorm medborgarstolthet i Monroeville.
Det gamla tingshuset, som Hollywood återskapade för filmen, inrymmer nu ett museum åt Harper Lee och stadens andra litterära ikon, Truman Capote.
Capote var en barndomsvän till henne och tros vara inspirationen till Dillpersonen i To Kill a Mockingbird.
Stadens invånare försöker ofta skydda Lee, så att hon kan leva ett normalt liv i stället för att bli jagad av fans eller besvärad av snokande frågor.
"Att bli berömd är jag säker på är mycket roligt i ett år eller två. Men efter ett tag blir det gammalt, säger pastorn. "Hon är ingen enstöring, men hon gömmer sig för publicitet."
Det är en av de mest älskade böckerna i amerikansk litteratur, men att döda en Mockingbird var också ett under.