Enligt lag måste han avgå som president 2013, efter att ha avslutat två på varandra följande mandatperioder som president för den tidigare sovjetrepubliken.
Men hans ämbetsår har präglat Georgien i flera år framöver.
För vissa kommer han alltid att vara Roserevolutionens hjälte, sopa bort korruption i sovjetisk stil och uppvakta väst.
För andra är han ledaren som förhastat satte i gång ett farligt krig mot Ryssland.
Saakasjvilis bakgrund har alla inslag i en framgångsrik karriär på den internationella scenen och bidrar till att förklara hans vädjan till Bryssel och Washington.
Född 1967 i den georgiska huvudstaden Tbilisi till en läkare far och en historiker mor, gjorde han sin sovjetiska militärtjänst i Ukraina, där han gick vidare för att studera internationell rätt.
Han fick ett stipendium från USA:s departement och gick på Columbia Universitys juridikskola och anställdes av en advokatbyrå i New York.
Förutom sitt georgiska modersmål talar han engelska, franska, ukrainska och ryska.
Han och hans holländska fru, människorättsspecialisten Sandra Elisabeth Roelofs, har två söner.
Han återvände till Georgien från sin utlandskarriär och utnämndes till justitieminister i oktober 2000 av den dåvarande presidenten Eduard Sjevardnadze.
Men han avgick följande år och sade att han ansåg det vara omoraliskt att förbli medlem av en regering som plågats av korruption och cronyism.
Efter att ha bildat ett oppositionsparti, Nationalrörelsen, valdes han till chef för Tbilisi stadsfullmäktige där han byggde upp en maktbas.
Sjevardnadze blev alltmer missnöjd, och när parlamentsvalen i november 2003 besudlades av anklagelser om bedrägeri organiserade Saakashvili dagliga protester.
Rosrevolutionen kulminerade i det blodlösa stormandet av det georgiska parlamentet och Sjevardnadzes avgång. I januari 2004 valdes Saakasjvili till president i sitt land med 96 % av rösterna vid 37 års ålder.
"Jag är inte pro-amerikan eller pro-rysk - jag är pro-georgier", sade den nya presidenten i sitt inledande tal.
Men det blev snabbt klart att han avsåg att ta Georgien ur Moskvas omloppsbana, genom att ansluta sig till Nato inte mindre.
Förbindelserna mellan Georgien och dess gigantiska granne försämrades snabbt, eftersom Tbilisi pressade på för att dess utbrytarterritorier Abchazien och Sydossetien, som hade allierat sig med Ryssland, skulle återvända.
Under tiden befäste president Saakasjvili sitt rykte som västlig bundsförvant genom att binda georgiska trupper till de Natoledda koalitionerna i Afghanistan och Irak.
Ill-känsla mellan Tbilisi och Moskva bröt ut i öppet krig i augusti 2008, efter Georgien gjorde en blixt militär attack mot Sydossetien, där Ryssland höll en fredsbevarande styrka.
Ryska trupper slog snabbt tillbaka, drev ut president Saakasjvilis soldater och knuffade in i Georgien.
Medan de stannade utan en fullständig invasion och så småningom drog sig tillbaka till Sydossetien, hade ryssarna förödmjukat den georgiska ledaren.
Inte nog med att Georgiens chanser att återfå sina territorier såg ännu mer avlägsna ut, utan Natos ambitioner skadades allvarligt, eftersom ett villkor för medlemskap i alliansen är frånvaron av territoriella tvister.
Saakasjvili hade redan omvalts till president före kriget, även om hans andel av omröstningen i januari 2008 var kraftigt lägre, med 53 procent.
Den interna politiska oppositionen mot hans styre har vuxit - en utveckling som kan välkomnas som ett tecken på att en sund demokrati slår rot i Georgien.
Men Saakasjvilis motståndare anklagar honom för att uppvisa den mycket auktoritära hållning som han har anklagat Kremls ledare för.
Under stora gatuprotester mot påstådd politisk korruption 2007 använde hans regering polisen för att skingra demonstranter och förklarade ett tillfälligt undantagstillstånd.
Protester som krävde presidentens avgång slutade med blodsutgjutelse 2011, och 2012 hölls massmöten i Tbilisi i protest mot fängelsemisshandel, vilket fick Saakasjvilis inrikesminister att avgå.
Fängelseskandalen var en särskilt känslig fråga för presidenten eftersom han har gjort mycket av sin politik för lag och ordning och utrotat mycket av den korruption som brukade förstöra vardagen.
Kritiker anklagar också den ekonomiska liberalen Saakasjvili för att ha misslyckats med att bekämpa fattigdomen. Även om BNP per capita nästan har fördubblats sedan han tog makten är den fortfarande en bråkdel av Rysslands eller Estlands BNP.
Under hans styre har Georgiens utlandsskuld ökat medan direkta utländska investeringar har varit ojämna, en färsk rapport från Carnegie Endowment som hittats.
Till sitt försvar tog Mikheil Saakasjvili makten vid en tidpunkt då Georgien såg ut att bli en misslyckad stat.
Kanske det största testet av hans meriter som statsman kommer att vara hur han hanterar övergången till sin efterträdare som president.
Trots militär förödmjukelse och skarp kritik av hans meriter i fråga om mänskliga rättigheter har Mikheil Saakasjvili lyckats behålla ett starkt grepp om Georgien.