Arbetet visar att DNA och dess kemiska kusin RNA inte är unika i deras förmåga att koda information och att vidarebefordra den genom ärftlighet.
Arbetet,  
          rapporteras i Science
, är lovande för framtida "syntetiska biologi" och bioteknik insatser.
Den antyder också tanken att om livet existerar någon annanstans, skulle det kunna bindas av evolutionen men inte av liknande kemi.
Faktum är att ett skäl till att härma DNA:s och RNA:s funktioner - vilket hjälper cellerna att tillverka proteiner - är att avgöra hur de kom till i början av livet på jorden; många forskare tror att RNA uppstod först men föregicks av en enklare molekyl som utförde samma funktion.
Det har dock förblivit oklart om någon annan molekyl kan delta i samma upplösande och kopieringsprocesser som ger DNA och RNA deras förmåga att vidarebefordra den information de bär i sekvenserna av sina nukleobaser - de fem kemiska gruppen "bokstäver" från vilka de två molekylernas genetiska information är sammansatt.
Den klassiska dubbelhelixstrukturen av DNA är som en vriden stege, där stegen är gjorda av parade nukleobaser (RNA är typiskt en enda helix).
Philipp Holliger vid UK Medical Research Council's Laboratory of Molecular Biology och ett team av kollegor skapade sex olika DNA- och RNA-liknande molekyler - xeno-nukleinsyra, eller XNAs - genom att ersätta inte nukleobaserna utan de sockergrupper som utgör stegens sidor.
"Det finns en hel del kemist som försöker bygga alternativa nukleinsyror, och människor har modifierat baser, socker och ryggraden, men vad vi fokuserade på var den typ av nukleinsyra eller polymerer som skulle behålla förmågan att kommunicera med det naturliga DNA," Dr Holliger förklarade i en intervju för Science podcast.
Eftersom nukleobaserna själva var desamma som DNA:s och RNA:s molekyler, kunde de resulterande molekylerna förena sig med sina naturliga motsvarigheter.
Effekten liknar arbetet  
          nyligen publicerad i Nature Chemistry
, som visar att en annan sockersubstituerad DNA-analog kunde göras för att para ihop med själva DNA.
Men den avgörande punkten för att skapa en fullständig "syntetisk genetik" är en uppsättning nukleinsyror som DNA och RNA som inte bara kan bära genetisk information, utan också skulle tillåta att den ändras och vidarebefordras - evolution och ärftlighet.
Det kräver en uppsättning hjälpmolekyler som kallas polymeraser, som, när DNA eller RNA "unzip" och exponerar sin genetiska information, hjälper till att skapa nya DNA-molekyler från dessa instruktioner.
Dr Holliger och hans kollegor har utvecklat polymeraser som effektivt transkriberar koden för deras syntetiska DNA till naturligt DNA och sedan från det tillbaka till ett annat syntetiskt DNA.
Evolutionsprocessen uppmuntrades i labbet; en av deras DNA-analoger var utformad för att klamra sig fast vid ett visst protein eller RNA-mål, de som misslyckades med att göra det tvättades bort.
I takt med att på varandra följande kopior av de som fastnat gjordes, ledde variationer i den genetiska koden - och den resulterande strukturen molekylerna fick - till att allt tätare fästade XNAs.
"Vi har kunnat visa att både ärftlighet - informationslagring och förökning - och evolution, som verkligen är två kännemärken för livet, kan reproduceras och implementeras i andra alternativa polymerer än DNA och RNA," Dr Holliger förklarade.
"Det finns inget 'Goldilocks' om DNA och RNA - det finns ingen överväldigande funktionell nödvändighet för genetiska system eller biologi att baseras på dessa två nukleinsyror."
Ingångspunkt  
          en åtföljande artikel i Vetenskapen
, Gerald Joyce vid Scripps Research Institute skrev att "arbetet förebådar eran av syntetisk genetik, med konsekvenser för exobiologi (liv på andra håll i universum), bioteknik och förståelse av livet självt".
Men arbetet representerar ännu inte en fullständig syntetisk genetikplattform, påpekade han. För detta måste man utveckla ett självreplikerande system som inte kräver DNA-mellanhanden.
Med detta i handen kan "uppförande av genetiska system baserade på alternativa kemiska plattformar i slutändan leda till syntes av nya livsformer".
Forskare har lyckats härma livets kemi i syntetiska versioner av DNA - och RNA - molekyler.