Att ge människor rätt att köpa sina rådshus och aktier i tidigare nationaliserade företag som British Telecom och British Gas var bland de initiativ som vann hennes stora stöd.
Men somliga tror att andra förändringar, till exempel sådana som gjorde bolån och krediter mycket lättare att få, sådde fröna till framtida kriser som fortfarande påverkar många än i dag.
Här tittar BBC:s reportrar på några av de förändringar som på gott och ont har förändrat vår ekonomi för alltid.
Av Brian Milligan, personlig finansreporter, BBC News.
Right to Buy Scheme för rådshus var en av Margaret Thatchers mest populära politik.
Det skrevs in i bostadslagen från 1980, vilket gjorde det till en av hennes första stora lagar efter att hon kom till sitt ämbete 1979.
Antalet personer som köpte sitt rådshus av sina lokala myndigheter steg till 200 000 år 1982, och det nådde återigen en topp på 180.000 år 1989, hennes sista hela år som premiärminister.
Sedan bostadslagen trädde i kraft beräknas omkring två miljoner bostäder ha sålts till tidigare hyresgäster.
Försäljningspriset baserades på marknadsvärdering, men inkluderade betydande rabatter, beroende på hur länge en hyresgäst hade bott där.
När Labour kom till makten 1997, minskade det värdet av sådana rabatter i områden där råden inte hade tillräckligt med bostadsbestånd.
Kritiker sade att politiken resulterade i att spekulanter köpte upp värdefulla bostäder för billigt.
Right to Buy Scheme förlängdes i mars 2013 års budget, eftersom regeringen lovade att öka försäljningen igen.
Av Simon Gompertz, personlig finanskorrespondent, BBC News
Innan Thatcher anlände till nr 10 innehöll brittiska pass en särskild sida för att registrera den mängd kontantresenärer som togs ut ur landet.
Sidan var en av de första saker som skrotades av den nya regeringen, eftersom Tories flyttade för att avskaffa växlingskontroller.
Kanslern, Geoffrey Howe, höjde reseersättningen till 1000 pund per resa och tillät utländska fastighetsköp på upp till 100 000 pund.
På skatteområdet sänktes basskattesatsen med 3 pt till 30 pp i pundet, medan den högsta skattesatsen sjönk från 83 pp till 60 pp.
Men Thatchers kansler sänkte inte bara inkomstskatten, utan ändrade också sättet vi betalar skatt på.
För att finansiera lägre skatter på inkomster, ökade skatten på de flesta saker som handlare köpte. Momsen, eller mervärdesskatten, steg från 8 % till 15 %.
Inom några år hade grundskattesatsen sjunkit till 25 procent, medan den högre skattesatsen hade sänkts till 40 procent.
Av Stephanie FlandernEkonomiredaktör
Med pengar från skattesänkningar i fickorna började köparna återupptäcka "den goda faktorn". De uppmuntrades ytterligare när krediten släpptes lös.
Begränsningar av hyrköpserbjudanden var avslappnade, butiker erbjöd kredit, kreditkort blomstrade. Konsumentens lån tredubblades under 1980-talet.
Och, naturligtvis, lån var lättare att få. Den gamla tumregeln att man bara lånar två och en halv gångers lön kastades ut genom fönstret.
Byggande samhällen tilläts låna ut fler och utländska banker som bildades i Storbritannien för att konkurrera.
Bank of England kontrollerade inte kreditexpansionen och det finns de som ser orsakerna till den nuvarande finanskrisen i kreditboomen under Thatcher åren.
Thatcher ville ha självtillit, inte förlita sig på staten. Detta var tanken bakom lanseringen av de personliga pensionerna 1988.
De nya planerna utgjorde en väg för att rädda dem som inte hade något företagssystem. Men tyvärr slog de tillbaka.
Promotionerna och publiciteten gick överstyr. Rådgivarna begav sig till staden och uppmuntrade spararna att övergå från solida traditionella system till mer riskfyllda personliga pensioner.
Att kompensera offren kostar pensionsindustrin 11 miljarder pund.
Mer framgångsrika var personliga aktieplaner eller Peps, utformade för att uppmuntra sparare att salta bort upp till $ 6.000 per år i aktier, i utbyte mot en skattelättnad.
Som komplement till Peps, John Major, Thatchers sista kansler, införde Tessa ett skattefritt fordon för kontantsparande.
Tanken blev påfallande. Peps och Tessas förvandlades senare till enskilda sparkonton, eller Isas, där britterna har bortsaltat 390 miljarder pund.
Från John Moylan, arbetsmarknadskorrespondent, BBC News
Få högt uppsatta fackföreningsmedlemmar har kommenterat baronessan Thatchers död. Den tystnaden talar för det bestående arv som hennes reformer hade på rörelsens makt.
Hon fördes till makten i kölvattnet av vintern av missnöje när en våg av strejker förlamade många delar av ekonomin. Rubbish högades högt på gatorna när samlingarna slutade. Och berömda gravgrävare strejkade.
Den konservativa regeringen satte i gång en rad förändringar i arbetsmarknads- och fackföreningslagarna, som slutade med masspicketing, sekundära åtgärder och den stängda butiken, där personalen var tvungen att gå med i en fackförening för att få ett jobb.
Hemliga omröstningar infördes, liksom restriktioner för att hålla legitima tvister som fortfarande rangordnas med fackföreningarna än i dag.
År 1979 förlorades mer än 29 miljoner arbetsdagar i strejkaktioner. Dessa dagar är det antalet normalt långt under en miljon.
Gruvstrejken 1984-85 kom att symbolisera regeringens kamp mot fackföreningarna. Den årslånga dispyten om nedläggningar av gruvor ledde till upprepade våldsscener då strejkande gruvarbetare kom i konflikt med polisen.
Till slut började gruvarbetarna arbeta igen. Maktbalansen i relationerna mellan arbetsmarknadens parter hade förändrats för alltid.
Unioner insisterar på att kollapsen i traditionella tillverkningsindustrier under 1980-talet gjorde lika mycket för att minska deras makt. Medlemskapet minskade från över 12 miljoner 1980 - idag finns det färre än 6 miljoner medlemmar i fackföreningsförbunden.
En av labourregeringens första åtgärder 1997 var att upphäva förbudet mot fackföreningar vid GCHQ - regeringens kommunikationshögkvarter - som infördes under Tories. Men under New Labour förblev huvudplankorna för reformerna under Thatcher-åren oförändrade.
Av Kevin Peachey, personlig finansreporter, BBC News
En privatiseringspolitik för Storbritanniens stora allmännyttiga företag revolutionerade aktieägandet i Storbritannien, och som sådan var den allmänt populär hos många, även om initiativen också hade sina kritiker.
Recessionen i början av 1980-talet skapade den miljö som gjorde det möjligt för de konservativa att driva tanken på att flytta nationaliserade industrier till privat ägande.
I slutet av sin första mandatperiod hade företaget redan privatiserat British Aerospace och Cable & Wireless. British Telecom, British Airways, British Steel, samt vatten- och elföretag var bland dem som privatiserades senare.
Detta ledde till en ny våg av förstagångsaktieägare i Storbritannien.
En av de första privatiseringarna och utan tvekan den mest minnesvärda - genom en känd reklamkampanj - var försäljningen av aktier i British Gas 1986.
Kampanjen innehöll TV-annonser där karaktärerna uppmanade varandra att "berätta för Sid" om chansen att köpa aktier till "överkomliga" priser.
Alla som har innehaft dessa aktier kommer nu att ha en portfölj som inkluderar en andel i Centrica, BG Group och National Grid.
Privatisering var nyckeln till Thatcherregeringens ekonomiska politik. Som ett resultat av detta hoppades kommissionen att de stora subventioner som beviljats industrin under årtiondena så småningom skulle fasas ut, vilket skulle möjliggöra ytterligare skattesänkningar och kontrollera upplåningen.
Den har också uppmuntrat idén om att allmänheten skall äga andelar i stora före detta monopol.
Siffror från Office for National Statistics visar dock att den andel av den brittiska aktiemarknaden som ägs av brittiska privatpersoner var högre på 1960- och 1970-talen än på 1980-talet.
1981 ägdes 28 % av brittiska medborgare. Detta hade sjunkit till 20 % vid slutet av Thatcher-termen 1990. Ändå föll den till drygt 11 % i slutet av 2010.
Av Rebecca Marston, affärsreporter, BBC News
Effekterna av en av Margaret Thatchers avregleringar var den drastiska omorganisationen av aktiehandeln i Storbritannien.
Den så kallade "Big Bang", som infördes den 27 oktober 1986, gjorde det mycket enklare att handla aktier på Londonbörsen.
Den mest synliga reformen var att handlarna inte längre stalkade golvet på börsen, animerat hantera varandra ansikte mot ansikte.
Big Bang flyttade dem med ett slag från det till skärm- och telefonhandel.
Det bröt också upp vad många såg som en gentlemen's club, styrd av restriktiva metoder. (Det är värt att notera att det nästan inte fanns några kvinnor och herrarna som beskrevs kom från en långt bredare klassbas än frasen antyder.)
Innan Big Bang, aktiehandel gjordes genom en börsmäklare, som gav klienter råd om affärer. Transaktionerna genomfördes av arbetssökande, som gjorde aktiemarknader - fysiskt söker ut andra med vem att handla på börsgolvet.
Priskonkurrens tilläts inte, fasta provisioner var normen.
I bästa fall var det en självreglerande klubb, där gränser lätt kunde ses, men i värsta fall främjade denna klubb insiderhandel och aktieprisrampning.
Big Bang såg många av stadens historiska namn försvinna i en frenesi av övertaganden som banker jäktade att köpa jobbare och börsmäklare för att bli en-stop butiker.
Detta i sin tur utlöste en rad övertaganden av ännu större organisationer, de gigantiska amerikanska finanshusen.
Big Bang hjälpte till att underlätta privatiseringen, demystifiera den aktieköpsprocess som många vanliga människor hade hittat en stötesten, vilket gjorde att människor helt enkelt kunde gå in i sina banker och beställa ett paket aktier.
Men samtidigt som det underlättade handel och investeringar banade det också väg för skapandet av gigantiska finansinstitut, vars storlek har betytt deras hälsa är avgörande för välfärden i den allmänna ekonomin.
Under sina år som premiärminister revolutionerade Margaret Thatcher den ekonomiska förmögenheten för varje person i Storbritannien.