Det var lättnad mer än verklig jubel. Den enkla sanningen var att den kombinerade listan över kandidater som leddes av premiärminister Benjamin Netanyahu hade varit en besvikelse.
Men politik handlar om förväntningar.
Vid ett tillfälle gick ryktet om att han hade förlorat mer än en tredjedel av sin allianss platser i Knesset - i slutändan föreslog valurnorna att det skulle bli mer som en fjärdedel. Det är ett vilt firande.
Om ni lägger ihop Mr Netanyahus naturliga allierade bland de religiösa partierna och resten av högern - och antar att han kommer att kunna locka åtminstone ett parti från centrum eller till och med vänster - då bör han kunna bilda en regering igen.
Senior Likud figur Danny Danon var snabb att berätta för mig att det enda som skulle kommas ihåg från denna natt var det faktum att hans chef hade vunnit en tredje mandatperiod som premiärminister.
"Det finns bara en premiärminister möjlig för Israel av dessa resultat. Och det är Benjamin Netanyahu.
"Jag säger till mina vänner här till vänster att de inte ska öppna champagnen efter dessa resultat."
Varje champagne som Netanyahu kan frestas att öppna kommer dock att kännas lite platt.
Han framträder från dessa val en ganska minskad siffra, vars hjul och handel färdigheter kan vara hårt testad när han sätter om att bygga en ny koalition.
När han talade med en grupp aktivister i Tel Aviv mättes han, även om det tog honom lite tid att övertala hans anhängare att sluta fira tillräckligt länge för att göra sig hörd.
"Jag kommer att söka en så bred regering som möjligt", sade han. " Jag kommer att söka upp många partners."
Det var kanske hans sätt att erkänna att nattens övergripande resultat var egendomligt tvetydiga.
Till vänster om Netanyahu tog Labour upp platser men till höger om honom gjorde också Habayit Hayehudi (judiska hemmapartiet) under ledning av sin tidigare stabschef Naftali Bennett.
Kvällens otvivelaktiga stjärna var Yair Lapid, en berömd TV-föreläsare som klev av skärmen för att hitta ett nytt centristiskt parti som heter Yesh Atid (Det finns en framtid).
Det har varit en enastående debut. Partiet kan mycket väl framträda som den näst största grupperingen i den nya Knesset och bör ha en plats i en Netanyahu-ledd koalition.
Eftersom Mr Lapid är en politisk nykomling, är det svårt att säga vilket pris han kan försöka ta ut i utbyte mot sitt stöd.
Men du kan förvänta dig en högre profil för den förargade frågan om huruvida Israels ultra-ortodoxa samhälle borde krävas för att utföra sin del av nationell tjänst (den är för närvarande undantagen).
Världen i stort kommer att undersöka dessa resultat för ledtrådar om Israels framtida inställning till fredssamtal med palestinierna eller möjligheten till en förebyggande attack mot Irans kärntekniska anläggningar.
Sanningen är att det är alldeles för tidigt att göra sådana bedömningar, som kommer att bero på styrkebalansen inom en framtida koalition mer än på resultatet av folkomröstningen.
Men det plötsliga och avgörande skenet till höger som många förutspådde har inte hänt.
Resultaten visar att det finns gott om liv till vänster och centrum för israelisk politik också.
Några politiska journalister vid Likuds högkvarter argumenterade inom några timmar efter utrymningsundersökningarna att resultaten sände en så förvirrad signal om den politiska stämningen i Israel att de gjorde ytterligare ett val sannolikt inom ett år.
Vi får väl se.
Efter att ha sagt detta är ett kyskande resultat för Benjamin Netanyahu det är bara rättvist att notera att det har varit en tankeväckande en för alla i branschen att göra politiska förutsägelser här också.
Mr Netanyahu skulle vinna lätt - och det gjorde han verkligen inte.
Och kampanjen skulle ha misslyckats med att fånga den israeliska fantasin - och valdeltagandet var anmärkningsvärt högt.
Det sägs att det tar i genomsnitt drygt en månad att bilda en koalitionsregering efter valdagen här - och det finns ingen anledning att anta att det kommer att vara snabbare än genomsnittet denna gång.
De första kontakterna mellan partiledarna pågick förmodligen innan firandet på Likuds högkvarter hade avlidit.
Israel och det större Mellanöstern måste nu vänta med att se vilket slags regering som så småningom kommer att uppstå.
När de gigantiska TV-skärmarna vid Likuds valhögkvarter slutligen visade upp resultaten av de nationella utfartsundersökningarna, en efter en var det en plötslig tidvattenvåg av ljud.