Förmodligen inte - av två olika skäl.
För det första har de grundläggande fakta inte förändrats - det råder ingen tvekan om att situationen inom Labourpartiet fortfarande är farligt instabil, med förmodligen en majoritet av Labourparlamentarikerna djupt obekväma med Jeremy Corbyns ledarskap.
Men hans är ett ledarskap hans partimedlemmar vill ha, överväldigande så. Och om en statskupp skulle hållas skulle medlemskapet antingen återvälja honom, eller välja någon liknande.
Vi är i Bertolt Brechts territorium här: den enklaste lösningen för Corbyn-skeptiska parlamentsledamöter skulle vara att upplösa partimedlemskapet och välja ett annat, som poeten ironiskt föreslog för kommunistregimen 1953.
Men i annat fall måste de vänta på att medlemskapet skall ändra sig.
Taktiken för varje kuppförsök kretsar kring de olika åsikterna om vad som kan behöva hända för att utlösa en sådan förändring.
Vissa anser att seriösa val vänder i nästa valomgång i maj (det skotska parlamentet, den walesiska församlingen, Londons borgmästare etc.) kan göra susen.
London skulle kunna vara särskilt betydelsefullt, både som den plats där Labour gjorde bäst i valet i maj och som Corbynistas hjärta.
Argumentet är att valet av Tory-borgmästare och en tuff resa på tröskeln skulle kunna leda till att den nya vågen av labourmedlemmar ombildades tillräckligt för att en annan ledare skulle kunna väljas.
Andra hävdar att det kan ta två sådana omgångar av maj att besegra för att ändra sig tillräckligt. Detta är naturligtvis beroende av de nederlag som faktiskt inträffar, för att inte tala om dem med den effekt som antikorbynlägret vill ha. Vi får väl se.
Och det är också värt att understryka att Syriens ingripande är en fråga där Mr Corbyn är i linje med sitt medlemskap.
Sedan har vi den inte obetydliga frågan om hur en ledarskapsutmaning skulle utlösas.
Jag har hört att vissa arbetarparlamentsledamöter har grävt i arkiven för att studera hur Hilarys pappa, Tony Benn, utmanade Neil Kinnock 1988, och att juridiska åsikter om vad Labours skumma och överlappande interna regler faktiskt kan betyda studeras i olika Westminster kontor.
En av de viktigaste frågorna är om Corbyn, om han utmanas, skulle behöva nomineras av 35 parlamentsledamöter för att försvara sin ståndpunkt eller om han skulle vara säker på en automatisk ståndpunkt i röstsedlarna.
För det andra finns klimatet inom det parlamentariska Labourpartiet (PLP). Ett av de viktigaste problemen för kuppplanerarna är att identifiera en alternativ ledare, att spela Michael Howard till Mr Corbyns Iain Duncan Smith, och åtminstone hålla Labour show på vägen i valet 2020.
Benn har verkligen satt sitt huvud över parapetet - men han har gjort det i en fråga som är mycket splittrande inom PLP, snarare än en av de flera orsaker som sätter de flesta Labour parlamentsledamöter mot sin ledare.
Ta en titt på omröstningslistan på onsdag, där två gifta par - Harriet Harman och Jack Dromey och Jenny Chapman och Nick Smith - delades upp i frågan.
I denna ångestfyllda atmosfär kanske Benns moraliska visshet inte fungerar bra på längre sikt, oavsett deras inverkan på dagen.
Han kan ha gett en mästerlig Commons-föreställning (en verklig sällsynthet i dessa dagar) och hållit ett kraftfullt tal om det moraliska argumentet för militär intervention, i termer som hade många Tory, liksom Labour, parlamentsledamöter swooning.
"Han ställer uppenbarligen upp i ledningen, men vilket parti?" Tippade en SNP MP.
Men de flesta av Benns Labourkolleger var i konflikt med frågan om intervention skulle fungera och jag är inte säker på att den vädjan han gjorde till deras internationalistiska rötter och till minnen av Arthur Greenwood "talar för England" 1940 kommer att ha vunnit över dem som tvivlar på både deras ledare och argument för militära åtgärder.
Visst fanns det gott om parlamentsledamöter från vad som skulle kunna kallas "rätt" av PLP som inte stödde regeringens förslag.
Så det kan vara värt att titta på andra figurer som inte bröt täckmanteln igår kväll - Rachel Reeves, någon?
Trots detta har Corbyns ställning försvagats. Han tvingades ge upp sin fria röst, under hot om att förlora en stor del av sitt skuggskåp.
Han överträffades fullständigt av sin skuggutrikessekreterare och några av hans interna kritiker misstänker att kompetens snarare än ideologi kan vara den mest frätande frågan för hans ledarskap.
Denna vecka såg också brutala möten i skuggskåpet och PLP, och slutligen en betydande del av frontbänken rösta med regeringen ( Hilary Benn, Michael Dugher, Maria Eagle, Angela Eagle, Vernon Coaker, Tom Watson, Lucy Powell, Heidi Alexander, Chris Bryant, Gloria De Piero och Luciana Berger, för protokollet).
Och den listan inkluderade en av hans personliga vänsterfältsval till hög post, skuggföredraganden Ms Alexander. Hon har visat sig vara en effektiv artist, men jag misstänker att hennes namn är lera i Corbyns inre krets.
Nu kommer det att bli åtal och, möjligen, försök på valkretsnivå att avvälja ersättningarna (det behöver inte bli en återgång till 80-talets era av obligatoriskt omval; de kommande ändringarna av gränsen för Commons kommer att garantera att de flesta sittande parlamentsledamöter inte kommer att ställas inför en enkel gummistämpling för att bli deras partikandidat igen).
Om de lyckas, vissa parlamentsledamöter kan sluta omedelbart, tvinga obekväma by-val, eller helt enkelt gå rogue i Commons och rösta som de vill.
Vi är fortfarande långt från vidare 80-tals retro utveckling som en SDP-liknande utbrytning. Och avhopp till liberaldemokraterna verkar osannolika, både på grund av omfattningen av deras implosion i maj förra året och på grund av att många labourparlamentariker betraktar partiets nya ledare, Tim Farron, som "Corbyn lita".
Så vi är kvar med en destabiliserad officiell opposition och inget uppenbart sätt att lösa sina problem som inte innebär ett stort slag ner.
Saker och ting kommer att bli värre i Labourpartiet innan de blir bättre.
Ta reda på hur din parlamentsledamot röstade
Ta reda på vilken valkrets du bor i
*The Commons består av 650 parlamentsledamöter men talmannen och hans tre suppleanter kan inte rösta medan Sinn Feins fyra parlamentsledamöter inte tar sina platser och deltog inte.
*Det finns för närvarande ingen riksdagsledamot för Oldham West och Royton, med ett urval som äger rum på torsdag.
Betyder Hilary Benns lastorming i Syriendebatten att han håller på att förskjuta sin ledare i nån sorts labourpalatskupp?