Jag har varit ute och umgåtts, rest och tittat på andra resenärer på senare tid.  Detta fick mig att tänka på tröstarnas historia.
Tobaken kanske var den första masskomforten.
En pub i norra London jag cyklar förbi på väg till jobbet nästan varje dag har en Elizabethan-era panelade övre rum från 16th Century, där (det sägs) den stora upptäcktsresanden Sir Walter Raleigh brukade röka pipor av tobak han tog tillbaka från sina resor i Nya Världen.
Första gången som det hände i Europa, säger folk.
Hoppa framåt lite i tiden och moderna lerskräp söker fortfarande igenom de utsatta flodbankarna i Themsen i London efter sköra lerrör som kastades bort av hundratusentals i den 17: e och 18: e Centuries.
Man kan datera dem efter storleken på deras skålar, som tycks ha vaxat och avtagit efter tobakspriset; priset för att fylla ett rör, med andra ord.
Samtal kunde eka ut, fördubblas i längd, av en dra och en puff; ett slags utökad andning mönster som hjälpte Elizabethans och andra att komma igenom dagen.
När fotografi uppfanns på 1840-talet kunde vi äntligen se hur människor verkligen levde, i motsats till hur några av dem, privilegierade, poserade för den målade versionen av sina liv.
Alla kan ha haft hattar förut. Men på 1800-talets gatufotografier börjar det se ut som om hattar hade blivit massbebyggare - arbetarna som efterliknade de nobs för vilka hattar alltid hade varit en form av självuttryck.
Hattar var en bekväm uniform, föreslår jag.
Gå in i massproduktionens tidsålder i början av 1900-talet. Maskintillverkade cigaretter gjorde tobakens komfort billigare och mer tillgänglig än någonsin. Rökning, som alltid var en förbindelseverksamhet, blev ännu mer när människor tog pauser för att byta rök.
Och två världskrig förde med sig militära resor till män som aldrig tidigare hade drömt om att gå längre än sin närmaste stad. Masspassage av trupper ökade den påtvingade tristessen av värnplikt; väntande på ett tåg eller en färja kunde interpunkteras av en tyst cigarett.
I Storbritannien efter andra världskriget legaliserade National Service i de väpnade styrkorna bögbrytningen för nästan alla. Att dela en bög eller ett paket gav lite lyft till väntan som var upplevelsen för många mäns två år ofrivilliga vistelse i armén.
Men när National Service slutade, hände något med den gemensamma cigarettrutinen. Horizons hade vidgats när många britter åkte utomlands för första gången, först ofrivilligt i kriget och sedan på semester.
Folk tog mer ansvar för sig själva. De började tänka på hälsa. Rökningen på offentliga platser minskade på det mest anmärkningsvärda sättet på 1970- och 80-talen.
Kanske ökningen av PCB plastflaska hade något att göra med det. Fag inte i munnen, vi behövde fortfarande en tröstare. Det psykologiska svaret var ett nytt beroende för att ersätta nikotin: vatten på flaska, något som håller människor upptagna precis som en cigarett, men bevisligen hälsosamt.
En flaska vatten att följa med varje mobil aktivitet, ansluten till bröstet. Vem hade i min barndom kunnat föreställa sig att britterna någonsin skulle ha anammat kontinentalsekten av vatten på flaska? Men det gjorde de, och det utmanar nu konsumtionen av fizzy sötade drycker. Extraordinärt.
Parallellt med vatten men något senare kom den obevekliga ökningen av kaffe-till-gå, i en behållare med ett munhål i den. Ett annat tecken på självbetydelse i kombination med självavlat som i hög grad är en del av det tröstande fenomenet.
Samtidigt finns det en kraftfull ny deltagare till vad vi kan kalla komfort zonen: fylla den översta fickan, tom hand, eller handväska. Det är naturligtvis smartphone, gör mycket samma (psykologiska) sak som cigaretten eller pipan - bryta tedium för ögonblicket med lite tillfredsställelse.
Precis som den sociala cigaretten kopplar telefonen samman sin besatta användare med andra - inte nära till hands nu, men online community överallt. Det nya nervösa tic, behovet av att vara ansluten till alla timmar på dagen.
Och eftersom att bära vatten på flaska och titta på en telefon samtidigt kräver en hel del jonglering, undrar jag om bekvämligheten av vatten så småningom kommer att ersättas av telefonen på ett liknande sätt som hur en klunk vatten har ersatt ciggen.
När allt kommer omkring sägs ölförsäljningen i Sydafrika ha minskat när billiga mobiltelefoner svepte över landet för 15 år sedan. I stället för att gå ut för att dränka sina sorger ringde migrerande arbetare hem till den by som de hade lämnat kvar för att flytta till städerna.
Och jag slår vad om att den stora utvecklingen av den vuxna tröstaren inte har slutat på smartphone. Skärmen är besvärlig; förr eller senare kommer den och knappsatsen att ersättas av dataflöden som är direkt kopplade in i våra hjärnor.
Men varifrån? Det kanske är dags för en väckelse av huvudbonaderna vi bar för 100 år sen. Den "smarta hatten" kan vara på väg.
Det är en gripande historia, en lång rad av mänsklig psykologisk och social utveckling. Spåra den, om du vill, till den sumeriska bonden som suger på ett veteblad i början av jordbruket och civilisationen för 5000 år sedan. Sedan röret, hatten, cigaretten, buteljerade vatten morfering i smartphone - och sedan vad?
En bok om denna stora mänskliga utveckling av tröstare skulle uppenbarligen vara en bästsäljare, men be mig inte att skriva den. Jag är för upptagen med att försöka behärska min (mycket obekväma) telefon.
Den tecknade karaktär Linus van Pelt från Peanuts serieband har en komfort filt, och så gör massor av barn.