Mediauppspelning stöds inte på den här enheten
Med mörker faller, och dina föräldrar kallar in dig för te, du klämma in en sista straff för att vinna FA Cup, en sista droppe-kick för att vinna rugby VM, en sista putt för att vinna Masters.
Två Yorkshiremän hade samma stunder när de växte upp runt Sheffield i början av århundradet. Den här gången förra året gjorde de en till verklighet.
Danny Willett kan ha slagit i diskarna och hål i putten som gjorde honom till den första engelsmannen sedan Nick Faldo 1996 för att vinna Masters och inte den berömda Green Jacket, men hans caddie Jonathan Smart hävdar lite av krediten.
I en dokumentär - När Danny vann Masters, visas på BBC två klockan 15:00 BST på söndagen den 2 april - vännerna delar sina minnen av en oförglömlig söndag eftermiddag spelar den bakre nio på Augusta National.
Willett, som spelade med med engelsman och vän Lee Westwood, började den sista omgången tre skott på drift av att försvara mästare Jordan Spieth, som var fyra grupper bakom honom på kursen.
Den 29-årige, som bara spelade i turneringen eftersom hans son Zachariah föddes en vecka tidigare, tar upp berättelsen på 10: e tee...
Danny: Vi var två under de första nio men vi var fortfarande tre skott bakom Jordan.
Jonny: Vi gjorde en otrolig par räddning på nionde; det var den luktigaste nio-fotare nerför kullen och det höll oss igång. Sedan hade vi vår roligaste stund i veckan går ner den 10: e fairway. Danny sa: "Vi är i strid på söndag på Mästarna." Vi var som små barn. Vi skrattade, inte i misstro, utan i insikten om den situation vi befann oss i.
Danny: Jag slog två underbara skott på 10 och gjorde par.
Danny: Alla vet hur svårt 11, 12 och 13 är med vinden som snurrar mellan träden. Jag träffade två härliga skott på 11 och gjorde par, hittade framkanten på par-tre 12th och gjorde par. Vi gick vidare till den 13:e tee och Jordan hade fågelbevingat den åttonde och nionde och sträckt ut till en fem-shot bly.
Tee skottet på par-fem 13: e är verkligen svårt för mig eftersom jag slog en blekning och det behöver en dragning. Vi slog tre trä hela veckan och nästan spelade det som en tre-shotter, men på söndag Jonny och jag sa, "Om vi ska göra något vi behöver för att försöka tvinga det lite". Så jag klev upp och sköt den. Lite fem-yards drag med föraren runt hörnet.
Dan är orubblig som var hans bästa chans i veckan.
Danny: Jag slog sedan fem järn till mitten av det gröna och hade en två-putt fågel men medan jag gjorde det, Jordan hade bogeyed 10.
Danny: Jag körde en fin körning ner till höger på 14 och en kil till fyra fot och gjorde fågel igen. Jordan är på väg 11.
Jonny: Det var en fyrafotare som var rakt nedförsbacke men jag var inte säker på om det skulle gå sönder, det var inte uppenbart. Inget sägs, vi vet båda två att vi måste fortsätta krysta. De två hålen var massiva för oss.
Willett förbättrar till -4, Spieth droppar till -5
Danny: Nästa gång vi ser leaderboarden, Lee Westwood har precis hackat in för örn från baksidan av 15: e gröna för att komma inom en av oss.
Allt blev ballt. Vi hade en annan fågel chans men skottet från Westy drog in en annan spelare i det. Jag hade gåshud eftersom fansen på 16: e kan också se allt och ljudet var löjligt.
Danny: Jag hade en 10-12-fotare från bakkanten. Jag trodde att det var för att binda ledningen. Jag missade det, men tog in för par. John satte flaggan i, gick tillbaka, sade "det var en bra ansträngning" och sedan hörde vi alla ohs och aahs från galleriet.
Mediauppspelning stöds inte på den här enheten
Jag glömmer aldrig att gå till 16:e tee. Jag såg folk i galleriet lägga huvudet i händerna och vi vände oss om och såg att de ändrade den stora resultattavlan.
Danny: Det är bara på baksidan höger om 15 och Jordan hade gått från fem under till en under på par-tre 12th och vi var på fyra under. Så vi tittade på varandra och väntade på att de skulle ändra poängen eftersom vi trodde att de hade fel. Efter fem eller tio steg insåg vi att vi var vid fyra, Westwood vid tre och Jordan vid ett.
Jonny: Det var då saker och ting blev lite mer intressanta.
Danny: Jag hade varit döende för badrummet så jag sprang ner förbi 16: e tee och alla säger "titta på leaderboarden, du leder Masters". Jag är i badrummet och mina händer skakar och jag är nervös men tänker "det här är vad du tränar för".
Jag intalade mig själv, fem bra gungor, se om du kan göra hål i några putter så får vi se vad som händer. När jag kom ut, var jag i den bästa sinnesstämningen jag varit i under en lång tid. Mentalt sett såg jag allt som det hände och jag kom inte för långt fram.
Det var ingen diskussion. Om vi erkänner positionen vi befinner oss i, erkänner vi att vi är nervösa, så hur ska det hjälpa? Vi håller oss till våra rutiner. Vi hade 181 meter till flaggan. Ett åttajärn. Vi skapade en bild, precis som vi gör på varje skott.
Mediauppspelning stöds inte på den här enheten
Danny: Jag träffade en härlig åtta järn till ungefär 10 fot.
Jag gick iväg så fort han träffade den. Jag är ganska spännande och jag ville inte att han skulle se några känslor jag ger upp. Att gå till det gröna var ingen diskussion. Alla säger till Danny att det här är ditt, men han hörde nog inget av det. Han var löjligt fokuserad.
Vi rullade i vår fågelputt.
Putten på 16 var bara han. När han har en bra replik, varför skulle han ringa in mig? Det skapar bara tvivel.
Westy slog den till 35 fot och tre steg, så plötsligt har vi öppnat lite mer av en lucka. Under de senaste 45 minuterna, hade vi gått från fem bakom till två framför. Det var knäppt.
Jonny: På 17:e tee, sa jag medvetet till Dan att dessa killar bakom oss är bra och kapabla att göra fyra birdies i rad.
Danny: Jag slog inte en dålig tee skott men var lite hindrad av ett träd för den andra och jag slog åtta järn lång vänster. När jag såg tillbaka, lämnade jag mig ett riktigt knepigt chips.
Jonny: Jag tänkte "det finns massor av grönt att arbeta med" och det var en moss-standard chip skott. Det kom till toppen av kullen och jag trodde att "han inte slog så hårt nog" men det rullade över och sedan tänkte jag "det är snabbt" men det slutade stelt och jag trodde att det inte var ett lätt chip skott!
Danny: Jag chipsade det ganska mycket sten död, vilket, runt Augusta, du inte gör. Jag ska gå tillbaka i år och lägga ner en boll och se hur svårt det är.
Danny: Vi hade slagit en liten skuren förare utanför 18: e tee hela veckan men vi var ganska pumpade med adrenalin och Jonny kallade tre trä.
Jonny: Min bok sa 296 meter för att nå bunkern, så det är inte svårt att träffa en bra enhet rakt in i den. Han har en låg boll flygning så han kunde inte ha gjort vad Sandy Lyle gjorde från bunkern och nå grönt.
Danny: Han sa: "Du kan träffa tre träslag så bra du vill och du kommer aldrig att nå dessa bunkrar."
Alla försökte få en plats att stå på.
Det var mycket uppståndelse. Jag klev av tee två gånger för att folk rör sig uppför sidorna, genom löven, genom träden.
Den där tee skottet för mig ser ut som att slå ner en hotellkorridor och jag tror att det blir smalare. Tredje gången han tryckte av.
Danny: Jag träffade den 295 meter, rakt ner i mitten av farleden. Igen, händerna skakade, allt skakade, men promenaden fram till andra skottet var ganska trevlig.
Jonny: Det finns ett dopp ner innan du går upp för backen till det gröna. När vi kom till botten tog han ett djupt andetag. Jag visste att han var nervös så jag sa bara till honom: "Du behöver inte ta ett djupt andetag, det är inte så stort en kulle."
Danny: Jag hade gjort 80% av jobbet jag intalade mig själv att jag var tvungen att göra - för att göra fem bra gungor. En till att gå. Jag tror att vi hade 183 yards, Jonny kommer fortfarande att veta. Kan inte missa den gröna vänstern, inte missa den kort, inte missa den länge. Jag har sett det miljontals gånger på TV, där det är omöjligt att komma upp och ner från, och där du kan ge dig själv lite mer marginal. Jag pressade sju järnet lite, men det slog mot kragen på det gröna och arbetade av banken tillbaka ner precis som jag hade sett det tidigare.
Jonny: Promenaden upp till det gröna var en otrolig upplevelse. Vi fnittrade lite för oss själva och sa "det här är ganska coolt". Jag önskar att jag hade tagit in mer.
Det var nästan gjort. Vi har en 13-fotare att komma till sex under, vilket jag trodde skulle vara ett svårt nummer för alla att komma till. Men vi går upp på greenen och tittar på putten och du tror att det skulle vara trevligt att komma till sex men jag vill inte gå ner till fyra. Så jag knöt ner den där nere och knackade in för par.
Promenaden från greenen till klubbhuset var helknäpp. Det var bisarrt, surrealistiskt. Det är saker man tittar på på TV och gör inte det själv. Vi tror att vi har vunnit mästarna.
Min svärfar var på baksidan av greenen och gav mig en kram. Du går fram till stugan, skriver på ditt kort [en bogey-free fem-under-par 67], ser till att du har allt det rätt och sedan är det en väntande spel. Vi hade 45, 50 minuters väntan.
Jag visste inte vad jag skulle göra med mig själv. Jag var halvtittande, halvdålig om vi skulle gå övningsområdet ifall det skulle bli en lek.
Danny: Vi satt utanför inspelningshyddan och jag försöker ringa [fru] Nic. Signalen är inte bra, jag försöker bara nå fram till henne. Och jag sms: ar min mamma och pappa och mina bröder. Men jag tittar hela tiden på TV för att se vad Jordan gör.
Spionerar par-fem 15: e för att gå tre under med tre för att spela.
Danny: Du går igenom alla scenarier där du kan få stryk. Och sen gjorde han bogey på 17. Han föll tillbaka till två under och det är en fysisk omöjlighet att knyta.
Jag visste inte att kamerorna var där och jag bara hoppade på honom.
Jag pratade med Nic och Jonny hoppade på mig i soffan. Alla har sett det på TV. Det var då du insåg att det är vad du har arbetat för och vad du just har uppnått. Det är ingen dröm. Det har gått i uppfyllelse.
Danny: Varje stor trofé är betydande på sitt eget sätt men Green Jacket är speciell. Den har ditt skåp i mästarnas omklädningsrum. Det är din jacka som är där inne resten av ditt liv. Det är att kunna åka tillbaka till Augusta för alltid, tills du inte vill spela längre. Ceremonin i Butler Cabin. Du får inte gå in på de ställen jag måste se på Augusta om du inte vinner på Augusta. Det är en ära att få vara en del av det nu.
Vi fördes runt baksidan av klubbhuset till Butler Cabin. Det var coolt. Du har sett det på TV och sen gör vi det. Dan sätter på en Green Jacket. Jag minns att de passade för att de har alla på gång. Innan han gick in i rummet tittade han på mig och skrattade. Det var galet. Vi har alla haft putter som juniorer för att vinna Mästarna. Jag har alltid drömt om att göra det men det var mega att vara så nära som jag var det och ha någon form av bidrag till Dan vinna det.
Danny: När du går in genom dörren hemma är du inte mästare längre. Du är pappa, eller Dan. Du byter blöjor och tar av jackan så att du inte får nåt på den. Den enda gången jag såg det var den kvällen. Jag öppnade en öl och satt på soffan med Nic. Jag tittade på den i en och en halv timme. Höjdpunkter av vad vi hade gjort två dagar tidigare. Bara några galna dagar.
Vi har alla gjort det.