Det kanske det är. Det tog säkert varumarknaderna (och jag) snarare med överraskning när man gick med på att skära ner produktionen vid ett möte i Alger.
I själva verket har gruppen en hel del arbete att göra innan det har en verklig och ihållande inverkan på priset.
Men det beslutet var inte vad marknaden förväntade sig. Handlarna trodde att resultatet skulle bli mer oreda, eftersom det var vid ett möte med Opec och några andra oljeexportörer i Doha i april.
Den här gången lyckades de göra framsteg.
Bakgrunden till Algers beslut - och de misslyckade försöken att enas om åtgärder tidigare - är att råoljepriserna är mindre än hälften av vad de var i juni 2014.
Det gör ont i Opecs medlemsländer.
De offentliga finanserna och den ekonomiska utvecklingen har drabbats hårt.
I Saudiarabien, till exempel, var regeringens finanser i överskott på 12 % av årsinkomsten (BNP) 2012. Förra året hade vi ett underskott på 16 procent.
Angolas ekonomi ökade med 7 % 2013. Förra året var det 3 %.
Venezuelas siffror är mycket värre, även om det är långt ifrån helt på grund av det lägre oljepriset. Detta har dock allvarligt förvärrat den ekonomiska skada som landets politiska kris har orsakat.
Opecs medlemsländer har känt denna ekonomiska smärta med ökande intensitet i nästan två år nu.
Opec står inte för hela marknaden på långa vägar. Det finns mycket stora oljeproducenter som inte är medlemmar, särskilt Förenta staterna, Ryssland, Kina och Kanada.  Men gruppen, som för närvarande har cirka 40 procent av den globala marknaden, kan flytta den genom att minska produktionen - och den har en historia av att reagera på låga oljepriser, genom att minska produktionen.
Tidigare har Saudiarabien, gruppens största spelare, ofta lett arbetet.
Denna gång kom situationen att försvåras av Irans uppkomst tidigare i år från internationella sanktioner mot landets kärntekniska program. Teheran var fast besluten att dra fördel av stödet och försökte få tillbaka sin andel av marknaden.
För Opec var problemet att Saudiarabien var ovilligt att stoppa produktionen utan att Iran gjorde detsamma, en ståndpunkt som också understöddes av den långvariga geopolitiska spänningen mellan de två länder som är de ledande makterna i Gulfstaterna.
Denna spänning var orsaken till misslyckandet i Doha i april.
Saker och ting verkar ha förändrats. Iran har redan ökat oljeproduktionen. Det kunde gå högre, men inte lika lätt som i de omedelbara efterverkningarna av upphävandet av sanktioner.  Saudiarabien har mjukat upp sin ställning.
Oljeminister Khalid al-Falih, som utnämndes efter mötet i Doha, uppges ha sagt i Alger att Iran, liksom Nigeria och Libyen skulle tillåtas producera "på maximala nivåer som är vettiga".
Gruppens generalsekreterare, Mohammad Sanusi Barkindo, berättade för BBC att dessa tre länder "har förlorat en betydande volym av sin produktion på grund av olyckliga omständigheter". Han sa: "De kommer att behandlas annorlunda."
Det verkade också vara fallet under en tid efter det att prisfallet började 2014 att Saudiarabien var villig att tolerera situationen på grund av det tryck som det utsatte konkurrenterna för, särskilt skifferoljeproducenter i USA.
Ökningen av denna sektor under det senaste årtiondet eller så ses som en nyckelfaktor bakom det stora utbudet av olja som delvis drev på prisfallet.
Vissa skifferoperatörer har minskat, men den totala oljeproduktionen i USA 2015 var högre trots de lägre priserna.  Om det saudiska målet var att pressa den amerikanska industrin, har de inte haft något liknande den framgång de hoppats på.
Det ser ut som om saudierna har beslutat att de behöver en ny strategi.
Så Opec håller med om att de vill vidta åtgärder för att pressa upp priserna. Detaljerna kommer att bli svåra att förhandla om.
Hur kommer de att fördela produktionsnedskärningarna mellan medlemmarna? Hur kommer Iran, Nigeria och Libyen att behandlas annorlunda? Och vilken basnivå för produktionen kommer de att använda vid beräkningen av nya produktionstak?
Det är också troligt att de kommer att vilja att några icke-medlemmar att samarbeta. USA och Kanada kommer inte att göra det. De tror inte på den typ av marknadsförvaltning som Opec försöker uppnå och i vilket fall som helst görs oljeproduktion i dessa länder av privata företag som inte tar order från energiministrar.
Ryssland skulle dock kunna vara villigt att komma ombord och diskutera möjligheten vid Dohamötet.
Och sedan med Opec finns det alltid frågan om huruvida medlemsstaterna kommer att följa eventuella överenskomna gränser för sin egen produktion.
Oljemarknadens reaktion på Algeravtalet är talande. Priset på råolja steg och föll sedan tillbaka. Den ligger fortfarande mycket inom det intervall som den har bedrivit handel med under de senaste sex månaderna.  Kort sagt ser det ut som om marknadsbilden är att något har förändrats på Opec, men handlarna kommer att behöva se Opec fylla i alla detaljer i ett avtal innan de är övertygade om att priserna verkligen är på väg uppåt.
Oljeproducenternas grupp är tillbaka i förarsätet.