Ett år senare har de första handbollsmatcherna sedan de olympiska spelen ägt rum inne i arenan - återfödd som ett sportcenter för samhället - och på dess helgade golvplattor från London 2012. Handboll kommer att vara en vanlig funktion här.
Om du missade det på London 2012, handboll spelas på en inomhusbana mellan två lag med sju spelare. För att förenkla saker och ting mycket, använder du händerna för att kasta bollen i motståndarlagets mål.
För handbollens hängivna brittiska fans har det varit en sällsynt spänning att komma tillbaka i boxen vid Olympic Park.
"Vi är i Wembley", säger Paul Stewart, som spelar för Ruislip Eagles och deltog i ett av söndagens installationsspel.
"Det här är höjdpunkten. Man får inte spela på de största idrottsarenorna i fotboll om man inte är proffs. Då och då tittar jag upp från vad som ser ut som ett gym golv och ser dessa stränder av platser, och kom ihåg - jag är i Copper Box! Wow! Vad är det med dig?
"Jag kan se platsen jag satt i på OS."
Stewart var inte en handbollsspelare denna gång 12 månader sedan, men han bytte några vattenpolo biljetter med vänner för chansen att se sporten och en kärleksaffär föddes.
"Vi såg en dubbel rubrik i gruppstadiet, Kroatien-Spanien och Frankrike-Sverige. Wowfaktorn var där och tittade på dessa fantastiska målvakter.
"Jag gick till min första session i slutet av augusti förra året, med avsikt att bli målvakt, och surret var fantastiskt.
"Jag minns att jag kom hem den kvällen och tänkte: "Det var så mycket bättre än jag hade föreställt mig." Jag tänkte att jag skulle komma hem blåmärken eller inte ens blåmärken eftersom jag inte hade rört bollen... men det var så mycket roligt."
För Dani Espos är det bittersöt att sätta sin fot i kopparlådan. En före detta medlem av det brittiska handbollslaget, hon missade snävt valet för London 2012.
"Under förberedelserna för spelen brukade vi åka dit en gång i månaden", minns hon. "När jag kom dit, kom jag ihåg lukten, alla gånger vi brukade träna där.
"Att vara där som spelare efter OS var lite känslomässigt, eftersom jag inte valdes och det var mycket svårt att gå igenom all denna besvikelse.
"Jag hade min sexåriga son, Matteo, med mig. Han sa: "Mamma, varför spelade du inte på OS?" Jag sa: "Tja, tränaren fattade ett annat beslut, så mamma spelade inte."
Dani Sposi: " Vi hade massor av människor som kom in i kopparboxen på söndagen och frågade om handboll. Vi hade ett annat område i arenan där vi kunde förklara vad handboll handlar om och låta dem skjuta på mål.
"Ibland inser folk inte hur svårt handboll är. Till och med föräldrarna är som "Åh, jag gör det" - och sedan "Åh, det här är svårt!" Du måste hitta rätt samordning med de tre stegen och studsen."
Paul Stewart: " Vi hade lätt hundratals, förmodligen ett par tusen människor alla berättade. Det fanns punkter när det var mycket upptagen, köer av föräldrar med barn alla håller en boll väntar på att få ett försök. Det var fantastiskt.
"På ligan nivå, för nästa år eller så, det kommer att vara massiv. Om vi får rätt publicitet, om folk kan se sporten och vet att den fortfarande pågår på den olympiska platsen, kan det dra in dem över hela landet. "
"Han har varit med mig hela resan, sedan han var åtta månader gammal - alla träningspass, resa runt. Det var mycket bra för honom att vara där, att gå in i den olympiska arenan. Inte ens under träningen fick jag chansen att ta in honom."
Spoosis dröm om ett olympiskt framträdande för Storbritannien har slutat, men andra spelare i Boxen strävar fortfarande efter att flyga den brittiska flaggan - trots en kritisk brist på finansiering lämnar GB: s elit lag i limbo.
"Att spela på den olympiska arenan var ett stolt ögonblick", säger Gil Lewis, en annan som först började spela efter London 2012.
Lewis har redan två universitets lagkamrater som har valts ut för England Under-20 trupp inom ett år efter att ha tagit upp sporten; han själv valdes att spela för det brittiska universitetslaget, men deras resa till en turnering i Nederländerna föll sönder när resan visade sig vara för dyr.
Bristen på pengar är en del av livet som handbollsspelare i Storbritannien, men Lewis är fast besluten att inte låta det dämpa hans entusiasm.
"I år har jag blivit inbjuden att flytta upp till det första laget; jag var i chock när jag först blev tillfrågad. De har frågat om jag vill gå på Challenge Cup, spela i Bulgarien, och det skulle vara en fantastisk upplevelse, säger han.
"Att allt måste finansieras genom oss själva och det är en hel del personliga kostnader att spela. Men en möjlighet att spela i en europeisk tävling? Du vill inte missa eftersom du inte spara upp tillräckligt. "
Brittiska lag tävlade i London 2012 genom att vara OS-värdar. I framtiden måste de kvalificera sig för spelen på meriter, vilket är en stor fråga om en ung sport, men Lewis är fast besluten att ta sporten så långt han kan.
"Om ett GB-lag fortfarande finns kvar under de närmaste åren, skulle det vara fantastiskt att kunna spela för dem", säger han. "Om du hade berättat för mig för ett år sedan, skulle jag aldrig ha trott att jag skulle vara någonstans nära att kunna representera mitt land.
"Det kommer att dröja några år innan jag är nära den standarden och med allt arbete som görs på gräsrotsnivå, vid den tiden förhoppningsvis standarden kommer att ha förbättrats tillräckligt för att berättiga någon form av finansiering - att åtminstone sätta någon form av team ut."
Stewart tillägger: " Förutom det uppenbara problemet med elitfinansiering har vi en mycket stark ställning för att driva på tillväxten på ungdomsnivå.
"På Ruislip arbetar vi hårt för att få ihop en full ungdomsstruktur, plus att jag pratar med lokala skolor och högskolor och vi har en slips-in med Brunel University.
"Om vi kan få in folk i sporten, vem vet vad vi kan uppnå?"
Förra sommaren spelade Copper Box värd för att överraska slaghänt handboll, en sport som uppslukade intet ont anande brittiska åhörare.