A Leave Voice sågs alltid som mer sannolikt att generera betydande störningar i den finansiella världen.
Av den anledningen är det också resultatet som ansågs vara mer sannolikt att skapa huvudvärk för världens centralbanker.
Vissa har redan sagt att de är beredda att agera för att upprätthålla den finansiella stabiliteten.
Det finns två möjliga frågor som de kanske vill ta itu med på kort sikt: stabiliteten i de (kommersiella) bankerna och växelkurssvängningarna.
Med bankerna finns det en möjlighet till en allmän ökning av riskaversion, och vissa kan ha svårt att låna på interbankmarknaden. Den yttersta faran av det är att de kanske inte kan göra skuldbetalningar när de kommer.
Centralbankerna kan ta itu med detta genom att låna ut extra pengar (likviditet). I Storbritannien har Bank of England redan gjort detta inför folkomröstningen i hopp om att se till att det redan finns tillräcklig likviditet. Banken har sagt att den kommer att fortsätta att övervaka marknadsvillkoren noggrant och hålla sin verksamhet under uppsikt.
Andra centralbanker kommer att vara redo att vidta liknande åtgärder om de tror att det behövs.
Vad händer om påfrestningarna dyker upp när det gäller likviditet i utländsk valuta - säger en italiensk bank som behöver snabb tillgång till schweiziska franc?
Det finns arrangemang som kallas swaplinjer som införts under den internationella finanskrisen och som kan användas vid behov. Den italienska banken skulle då kunna få schweiziska franc från Europeiska centralbanken (ECB), (och den schweiziska centralbanken skulle vid behov kunna erbjuda euro till schweiziska banker). Bank of England är involverad i dessa arrangemang så att den kan få utländsk valuta om brittiska banker skulle behöva den snarast.
Med skarpa kursrörelser finns det flera alternativ. De kan leva med det. Men om de kände att gungorna var för skarpa och destabiliserande kunde de ingripa med hjälp av sina valutareserver.
När det gäller Förenade kungariket är beslutet att genomföra ett sådant ingripande för finansministern George Osborne, där Bank of England genomför det på marknaderna.
Så om det fanns alltför brant en nedgång i värdet av en valuta (sterling skulle vara den uppenbara kandidaten i händelse av en tjänstledig omröstning) Bank of England kunde köpa sterling med dollar eller yen från sina reserver, i hopp om att den ytterligare efterfrågan på pundet skulle stödja sitt värde.
Omvänt har den schweiziska centralbanken oroat sig för en alltför snabb ökning av den schweiziska francen och har redan varit på marknaderna för att köpa andra valutor som euron med sin egen nationella valuta.
Ytterligare åtgärder på dessa linjer är en möjlighet. Valutor som betraktas som "paradis" är känsliga för oönskade kraftiga ökningar i tider av finansiell stress, och den schweiziska francen är ett utmärkt exempel på detta.
Valutamarknadsinterventioner tillkännages ofta inte. Vissa observatörer säger att det finns bevis som tyder på att den schweiziska centralbanken kan ha ingripit under den senaste veckan.  Ingripandet efter SNB:s omröstning tillkännagavs dock.
Räntor kan också användas för att bromsa valutarörelser - en sänkning för att förhindra att en valuta stiger; en räntehöjning för att förhindra en nedgång.
Båda alternativen, ränterörelserna och interventionerna kan samordnas av centralbankerna.
Ytterligare kvantitativa lättnader (QE) är också ett möjligt svar på en stigande valuta. Det tenderar att driva ned marknadsräntorna och det har förekommit viss spekulation om att det kan vara på dagordningen mycket snart, kanske från Bank of Japan (som inte vill se yen vinna värde).
Ränterörelser och QE kan också användas för att ta itu med långsiktiga nedfall - för att hantera eventuella effekter på inflation eller tillväxt. Bank of England har möjlighet att sänka räntorna ytterligare och skulle kunna genomföra ytterligare kvalitetssäkring. En minskning av BNP skulle vara inflation, men upp till en punkt som skulle kunna vara välkommen eftersom inflationen för närvarande (på 0,3 %) ligger långt under bankens mål (2 %).
En annan risk är att problemet med den offentliga skulden i euroområdet skulle kunna återkomma under en allmän flykt från mer riskabla tillgångar och öka lånekostnaderna för länder som Spanien och Italien som befann sig i skottlinjen för några år sedan.
De tidigare stormarna i euroområdet avtog efter det att ECB meddelade att den under vissa omständigheter var beredd att köpa obligationerna, skulderna, av regeringar som drabbats hårt. I händelse av att den aldrig använde detta nya vapen. Hotet att göra det räckte för att reglera obligationsmarknaden i euroområdet.
Vissa observatörer, till exempel konsultföretaget Capital Economics i London, anser att det äntligen skulle kunna använda detta program, om efterdyningarna av en omröstning om ledighet var tillräckligt störande.
Den troliga tidsramen för dessa alternativ varierar.  I princip kan många göras mycket snabbt. Den mest brådskande, om det behövs, skulle förmodligen vara banklikviditet. Räntor och växelkurser skulle kunna tillkännages tidigt, men skulle också kunna användas som ett svar på ekonomiska konsekvenser som skulle kunna uppstå under en längre period.
ECB:s möjlighet att rida till undsättning av sådana som Spanien eller Italien skulle ta lite tid. De skulle behöva få ett program för den ekonomiska politiken överenskommet med resten av euroområdet. Och framför allt Spanien, med ett val i helgen, befinner sig i en period av politisk osäkerhet som skulle kunna göra det svårt att föra internationella förhandlingar.
De ekonomiska beslutsfattarna måste nu besluta om och hur de ska svara på Förenade kungarikets röst för att lämna EU.