På söndagen höll revolutionsgardet i Teheran en begravning för två av sina män som dödades i strid i Syrien, det senaste av dussintals under de senaste veckorna.
Revolutionära befälhavare säger att de försvarar sitt eget land genom att kämpa i Syrien mot den typ av terrorism som så småningom kan nå Teherans gator.
Irans stöd till den belägrade syriske presidenten Bashar al-Assad har varit kostsamt i både blod och skatter.
Så när inbjudan kom från USA att ansluta sig till en puff för att upprätta en ny politisk process i syfte att avsluta kriget i Syrien, Iran var glad att acceptera.
Inbjudan till Iran, som fram till nyligen betraktades av USA och dess allierade som en del av problemet i Syrien, kunde inte ha kommit utan den kärnkraftsöverenskommelse som nåddes i juli.
Nästan två års direkta kärnvapensamtal ledde till att man förstod att det fanns regionala frågor som båda nationerna hade ett starkt intresse av att lösa.
Ett telefonsamtal från USA:s president Barack Obama till kung Salman lyckades övertala Saudiarabien att släppa sin invändning mot Irans deltagande - för tillfället.
På fredagen, för första gången på fyra och ett halvt års inbördeskrig i Syrien, stod många av huvudaktörerna vid bordet.
EU:s utrikespolitiska chef Federica Mogherini kallade det ett historiskt möte.
Teherans inblandning i samtalen om Syrien skrämde iranska hårdingar.
De fruktar att kärnkraftsavtalet kan ha öppnat dammluckorna för oönskade västerländska influenser, och de ser Irans deltagande i samtalen som ett annat oroande tecken på att president Hassan Rouhani avviker från den islamiska revolutionära vägen.
Det kommer bara veckor efter att den högste ledaren, Ayatollah Ali Khamenei, själv en hårdliner, hade förklarat att det inte skulle bli några förhandlingar med USA i någon fråga.
Dessutom upptäckte de hårdföra till sin bestörtning Syrien samtal med topp västmakter, Ryssland, Kina, Syriens grannar, Saudiarabien, Qatar och Egypten hade gjort blygsamma framsteg.
Alla deltagare, inklusive Iran, enades om att driva på en politisk process som skulle
För Irans hårt arbetande är även denna mest allmänna översikt över en möjlig politisk process ett steg för långt.
De kritiserade utrikesminister Zarif för att ha gett bort för mycket och anklagade honom för att ha glömt bort vad de anser vara den centrala frågan - behovet av att bekämpa väpnade grupper som väst framställer som moderata styrkor.
"Vi sålde inte ut Syriens politiska framtid vid samtalen", kontrade Hossein Amir-Abdolahian, vice utrikesminister, som är Irans punkt man om regionalpolitik.
Vad förhandlarna enades om att inte hålla med om i Wien var emellertid president Assads ståndpunkt.
En del ville ha bort honom snart efter ett eldupphör, men Iran är orubbligt att han bör stanna tills valen avslutas i slutet av varje övergångsprocess.
"Det är folket i Syrien som kan besluta om detta", sade Zarif.
Irak och Syrien är Irans enda allierade i arabvärlden.
Syrien ger Iran vital tillgång till södra Libanon, där Iran är djupt engagerat i Shias befolkning och Hizbollah.
Irans politik att se till att president Assad överlever har många kritiker hemma i Teheran som hävdar att hans ställning inte längre är hållbar efter att han har varit ansvarig för så mycket blodsutgjutelse.
Nya samtal om Syrien mellan världsmakterna ska hållas om två veckor.
Men trots oron hemma kommer Teheran inte att överge president Assad, eftersom den fruktar att någon ny regim i Syrien kanske inte är lika tillmötesgående mot Iran.
I Irans beräkningar är det viktigt att dess allierade Ryssland fortsätter att stödja president Assad.
Så länge Ryssland är kvar på sidan behöver de iranska hårdingarna inte oroa sig för en förändring i riktning från Teheran.
Det är därför många runt bordet i Wien misstänkte Iran för att delta i samtalen för att hitta en lösning som räddar Assad.
Där nyckelaktörer står på Assad
Om inte Assad, vem då?
Irans växande roll
Coffins flygs tillbaka till Teheran från Syrien i en alarmerande takt.