Med tre nederlag i hans tidigare sex bouts, den skotska boxarens karriär verkade vara på avta.
Men hans makt, timing och fokus återkom i en ytterst självsäker utställning på Glasgow's Hydro på lördag kväll när han knuffade den lediga WBA World Super-Lightweight titel - och skrev rekordböckerna som den första skotten att vinna världstitlar med tre vikter.
Italiens Michele Di Rocco, 34 år äldre än Burns, hade inte förlorat ett slagsmål sedan september 2007.
Han kom med 40 segrar och en dragning från 42 bouts. Han lämnade en mindre siffra.
Domaren ansåg att mannen från Assisi inte var i något tillstånd för att fortsätta i den åttonde omgången, resultatet av en welter av slag mot hans huvud och kropp och gjorde allt mer outhärdligt av den fientliga akustiska energi som genereras av 8.000 skotska fans.
Visst, för Burns, var det dags att skrika om sin skiva, det idealiska tillfället att motverka alla dem som hade skrivit av honom och ifrågasatte visdomen i att han lämnar tränare Billy Nelson för två år sedan för att arbeta med Tony Sim i Essex?
Nej, det gör jag inte.
Istället talade mästaren om sin misstro på lättheten av hans seger, hans tacksamhet att han var säker, av sitt tack till promotor Eddie Hearn, manager Alex Morrison och tränare Sim för att tro på honom, och hans önskan att fira med en snabbmatsburgare och 20 kyckling nuggets.
"När jag kom in i ringen efter matchen, sa jag, "Du har gjort det! Du klarade det!", rapporterade en strålande Hearn vid efterstridsmediakonferensen.
"Och vet du vad Ricky sa? "Kan du få en bild med mig och Michael Buffer [den legendariska amerikanska boxningsringen tillkännagivande]?"
När han har tid att reflektera under en välförtjänt semester, Burns kommer att ta enorm tillfredsställelse över att vara bara den tredje brittiskfödda fighter, efter Bob Fitzsimmons och Duke McKenzie, att vara en tre-viktig världsmästare.
I skotska termer, hans prestationer måste innebära att han är i den allra bästa nivån av boxning stora, bekvämt nämns i samma andetag som tidigare världsmästare Benny Lynch, Walter McGowan, Jackie Paterson, Ken Buchanan och Jim Watt, till exempel.
Burns rekord ligger på 40 segrar från 46 bouts. Anmärkningsvärt nog har elva av dem varit världsmästerskap.
Buchanans bedrifter i USA lägger lust till hans arv, men medan Burns kanske aldrig har kämpat mot någon som Roberto Duran, bör Hearn lyckas sätta upp en match mot Cincinnatis Adrien Broner, fyra gånger världsmästare berövas WBA-titeln eftersom han inte kunde göra vikten, då Burns kunde uppnå lite mer i sporten.
"Det finns några stora slagsmål där ute för mig", sade Burns.
"Jag vill slåss mot toppnamnen. Jag ska slåss mot vem som helst. Jag gör super lättvikt bekvämt och lätt är fortfarande ett alternativ. Jag skulle slåss mot Terence Crawford igen om det blev så.
"Det är nästan två år jag har varit med Tony och saker har bara börjat klicka.
"Jag hade lite av en dålig körning under det senaste året med saker. Vem hade trott att jag skulle sitta här världsmästare igen?"
Hearn sa att friare kunde "ge alla erbjudanden de vill ha, vi lyssnar".
"Om de vill komma med en säck-last pengar för Ricky att försvara sin titel mot Broner i Vegas, är jag säker på att det finns några skottar som skulle vilja resa dit också."
Då sa Burns: "Jag skulle vara en av dem."
Det underbara är att du misstänker att Burns talade i form av en fan snarare än en treviktig världsmästare som kunde njuta av ett lönsamt titelförsvar.
I en sport beset av tröttsamma braggadocio, Ricky Burns verkar vara en bedragare.