Men hans roll som begagnad bilförsäljare Arthur Daley, i den långvariga TV-serien Minder, är den som han bäst kommer att bli ihågkommen för.
Hans karaktär blev synonym med sjaskig handel och fraser som "trevlig liten intjänare" och "er inomhus" passerade in i det nationella lexikonet.
Förutom sina många skärmframträdanden spelade han också i 15 år i BBC:s radioserie A Life of Bliss, senare anpassad för TV.
George Edward Cole föddes i Tooting, sydvästra London den 22 april 1925. Hans 16-åriga mor övergav honom när han bara var tio dagar gammal och han adopterades av familjen Cole och växte upp på en egendom i London.
Han lämnade skolan vid 14 års ålder för att arbeta som slaktares pojke, men efter sin adoptivfars död rymde han till Blackpool där han framgångsrikt provspelade för en del i en turnerande musikalföreställning.
1940 spelade han en Cockney utrymning i Cottage To Let, först på scen och sedan på film. Han hade gått på audition för scenversionen enbart för att följa med en vän men slutade med att få rollen själv.
"Jag var alltid i pjäser i skolan och på skolkonserter", sade han. "Man kan säga att jag gillar att skryta."
Tillsammans med sin adoptivmamma togs han in av skådespelaren Alistair Sim och hans hustru, Naomi, och dök upp med Sim i ett antal pjäser.
Sims arbetade skoningslöst med att stryka sina vokaler och bestämde att han inte skulle bli typgiven.
Cole gick med i RAF 1943, där han utbildade sig till trådlös operatör. När det upptäcktes att hans syn inte var bra, avlägsnades han från flygtjänst och förflyttades till Coastal Command HQ i Northwood innan han begav sig till Allied ockuperade Tyskland för att sköta baren i en officersröra.
Efter kriget återvände han till skådespeleriet och var i slutet av 20-talet veteran i mer än 30 filmer, några av dem minnesvärda, inklusive en roll som kärleksintresset hos en nybildad stjärna som hette Joan Collins, i 1951 års film Bikini Babe.
Han hade en liten roll i Laurence Oliviers episka produktion av Henry V och var vid sin död den sista överlevande från den stora ensemblen.
År 1953 tog han över rollen som David Bliss, den något mumlande ungkarlen i BBC:s radiokomedi, A Life of Bliss. Serien omfattade 118 avsnitt och överfördes kort till televisionen i början av 1960-talet.
Det var 1954 års film, The Belles of St Trinian's som fick honom att uppmärksamma en bredare publik och, för övrigt, tillät honom att etablera karaktären av cockney rogue som han senare skulle porträttera i Minder.
Som spiv, Flash Harry, var han en redo källa av nylon för flickorna i skolan och dricka för lärarna. Filmen visade hans mentor, Alistair Sim i de dubbla rollerna som rektorn och hennes krokiga bror.
Han skulle fortsätta att återuppstå rollen i Blue Mord på St Trinian's 1957, Blue Mord på St Trinian's 1960 och The Great St Trinian tåg rån 1966.
Han var sällan arbetslös, visade sig vara en mångsidig artist som kunde vända handen till seriösa roller, som i The Inspector Calls och musikaler som It's a Wonderful World.
Det fanns en mindre roll i Taylor/Burton-versionen av Cleopatra 1963 och han vände till och med handen till skräck på 1970-talet, med The Vampire Lovers, som chockade många med sina lesbiska kärleksscener.
Året därpå, i en annan skräckfilm, Fright, fann han sig själv arbeta tillsammans med en ung skådespelare som hette Dennis Waterman - senare att stjärna tillsammans med honom i Minder.
Cole var också nominerad till butlern Hudson i London Weekend period drama, Uppe, Nedervåningen, en roll som så småningom gick till Gordon Jackson.
Han var fortfarande mycket efterfrågad och framträdde i en mängd olika roller. Dessa inkluderade att spela potter, Josiah Wedgewood i ett BBC-drama, The Voyage of Charles Darwin och den skrupelfria MP, Sir Giles Lynchwood, i BBC-anpassningen av Tom Sharpe roman, Blott on the Landscape.
I en scen av den senare produktionen lämnades hans karaktär, en hemlig fetischist, naken, trängd och bunden på en säng av en god natur, men särskilt glömsk call girl, memory spelas av Julia McKenzie.
Han spelade också författaren, George Maple, i BBC sitcom, Glöm inte att skriva
1979 erbjöds han rollen som Arthur Daley i en komedidrama som hette Minder, en roll som skulle komma för att definiera hans karriär.
Karaktären återspeglade Thatchers brittiska entreprenörsepok. "I en tid av girighet, var han ganska girig, men också så misslyckad," Cole en gång kom ihåg. "Han vädjade till den evige förloraren."
Ursprungligen skriven som ett fordon för Dennis Waterman, Cole var inte förstahandsvalet för delen, men Watermans preferens för skådespelaren Denholm Eliot, var överordnad av producenterna, mycket till Watermans irritation.
"Vi kretsade runt varandra i tre eller fyra dagar," Cole kom senare ihåg. Men paret blev snart nära vänner och utvecklade en rapport på scen som såg dem improvisera scener till god verkan.
Dramat pågick i elva serier, och Gary Webster ersatte Dennis Waterman som Terry 1991, och levererade enorma tittarsiffror för ITV.
Det gjorde också Cole till en osannolik popstjärna när hans duett med Dennis Waterman, "Vad ska vi få in?"", nådde Storbritannien Top 30 år 1983.
Fastän Cole närmade sig 70 när Minder slutligen slutade, fortsatte han att arbeta regelbundet in i det nya århundradet med gästframträdanden i ett antal serier, inklusive Midsomer Mord, och olika filmroller.
Han gifte sig med skådespelerskan Eileen Moore 1954 och paret fick två barn. De skilde sig 1962 efter att hon lämnat honom för någon annan. Cole gifte sig senare med en annan skådespelerska, Penny Morrell
Cole hade alltid blandade känslor för Wheeler-dealer-karaktären som hade gett honom berömmelse och lycka.
"Jag har förtjänat några sovs från honom genom åren, så jag borde inte klaga, men han var en skurk; en hemsk karaktär, verkligen. Jag skulle låsa in silvret om han skulle komma på middag."
George Cole var veteran i över 60 filmer i en karriär som sträckte sig över åtta decennier.