Under de senaste fem åren har uppskattningsvis 70.000 människor lämnat sina hem och flyttat till guldfälten och sökt - om inte sina förmögenheter - ett sätt att mata sina familjer.
När jag besökte Mubende för några veckor sedan kröp den dammiga bergssluttningen av aktivitet, som om en imaginär filmregissör hade ropat "handling" på uppsättningen av en gammal västerländsk film.
Vart du än tittade var folk upptagna.
Unga män med leriga ansikten klättrade upp ur gropar 150 meter djupt, släpade stora säckar med spillror; andra var upptagna med att bryta ner stenklumpar, lasta lastbilar eller pannkakor efter guld.
Kvinnor stod i mörka pölar, svepande vatten runt plasttunnor, nära att titta efter en blixt av gult.
"I vår kultur är det tabu för kvinnor att gå ner i gropen", berättade gruvordföranden. "De tror att när de går ner dit försvinner guldet."
I stället arbetade flera kvinnor i de många restauranger och butiker som hade dykt upp i det närbelägna lägret. De sålde bananer, kyckling och yoghurt.
Det fanns också en läkarmottagning, några kyrkor och en moské på plats.
Husen var gjorda av blå plastplåt, trä och korrugerat järn - de typiska kåkhus som jag har sett någon annanstans i Afrika. Jag besöker den lokala baren, där musik spelas - tills strömmen går.
Män arbetade i gruvorna 24 timmar om dygnet, men det var tydligt att operationen var helt oreglerad. Det fanns ingen hjälm att se, och några av arbetarna hade inga skor. Men ingen jag träffade verkade orolig över de långa timmarna eller de dåliga förhållandena.
Florence Nampijja, som brukade sälja begagnade kläder, sade att hennes liv hade förändrats avsevärt sedan hon gick guldrushen.
"Med bra panorering, jag kan ta hand om mina fyra barn och min förlängda familj", sade hon. "Jag hoppas kunna köpa mark och bygga ett bra hus åt mina barn, mata dem väl och skicka dem till bättre skolor."
Pit-ägaren Ivan Kauma Male visade mig entusiastiskt runt på sajten. Han hade större drömmar.
"När jag hittar guld kommer de flesta av mina önskningar att fullbordas", sade han till mig. "Som att köra en Porsche bil, sätta upp bra hus, och skicka mina barn till bra skolor."
"Det här har jag investerat i i två och ett halvt år. Så jag vill få mina pengar ur det."
Men drömmarna har skjutits upp.
För några dagar sedan stängde Ugandas soldater med tårgas minorna. De agerade enligt landets regerings instruktioner. Gruvarbetarna och deras familjer fick veta att de bara hade timmar på sig att evakuera området.
Många letar fortfarande efter ett sätt att komma hem. Gruvorna är fyra timmars bilresa från huvudstaden Kampala, och den enda vägen in är en ojämn grusväg.
"Folk är strandsatta på vägen med madrasser, jerry burkar, kastruller och barn," Ivan berättade för mig, talar i telefon från en närliggande by.
Den ugandiska regeringen utfärdade ett uttalande där man skyllde nedläggningen på osäkra gruvmetoder och utlänningars närvaro i lägren. Gruvarbetarna säger att de allra flesta människor som bor i lägren är ugandiska. Men de erkänner att gruvdriften var olaglig. Ingen hade licens.
Mark Asaf Jjombwe leder föreningen för hantverks- och småskaliga gruvarbetare.
– Föreningen försökte få licens, även om de ännu inte har svarat på oss, säger han.
Gruvarbetarna säger att Ugandas president Yoweri Museveni kände till den olagliga gruvdriften, men valde att ignorera den.
Mark förklarar: " Han vet att vi inte kan gräva det stora guldet. Så han säger, "Du kan få de där småaktiga, småaktiga. Mitt folk, du går och prova din lycka."
Men det verkar vara över för tillfället.
Ett uttalande från Ugandas ministerium för energi och mineralutveckling sade att gruvarbetarna kommer att registreras under de kommande tre månaderna, och industrin kommer att regleras.
Men gruvarbetarna är skeptiska.
– Regeringen tror att investerarna kommer att ta med sig ett paket pengar, mer än de hantverkare som faktiskt kan generera en del inkomster för sina barn, säger Ivan.
"I Uganda är vi arbetslösa. Jag har en examen i elektroteknik. Det är inte för att jag inte vill göra mitt arbete, men de kan inte betala mig."
Vakthunden Global Witness kritiserade nyligen den ugandiska gruvindustrin och beskrev den som "ingripen av korruption från botten till toppen".
Gruppen anklagade en före detta minister för att bearbeta och exportera guld till ett värde av hundratals miljoner dollar.
Minorna i Mubende District hade inneburit att landets rikedomar inte bara låg i händerna på eliten.
Nu är tusentals ugandier arbetslösa igen.
För många ugandier var guldet som fanns djupt under jorden i bergen i Mubendedistriktet en livlina.