Всичко това говори за необходимостта от дълбока промяна в ОСП, която да гарантира продоволствената сигурност и самоосигуряване, като даде приоритет на необходимостта държавите и регионите да развият производството за посрещане на нуждите си, като в същото време подпомогне екологичната устойчивост и развитието на селските райони; да насърчи едно по-разнообразно производство и да предотврати намаляването му, като в същото време признае специфичните особености на различните сектори и региони; да преодолее, чрез моделиране и ограничаване на помощта, сегашния дисбаланс между продуктите, производителите и държавите, и накрая, да предвиди механизми за намеса, които да гарантират справедливи цени за производството и да осигурят на земеделските стопани равнище на доходи, което да гарантира постоянно производство и редовно снабдяване с храни.
To vše si žádá zásadní změnu v oblasti SZP, která zajistí jak zaručení dodávek, tak i bezpečnosti potravin, zaměří se na rozvoj soběstačné produkce zemí a regionů a současně bude podporovat udržitelný rozvoj životního prostředí a rozvoj venkova; podpoří diversifikovanější výrobu a zabrání jejímu snižování a zároveň bude uznávat specifický charakter různých odvětví a regionů; překoná prostřednictvím modelované a vázané pomoci současnou nevyváženost mezi výrobky, producenty a zeměmi a konečně navrhne intervenční mechanismy s cílem zajistit spravedlivé tržní ceny a příjmy zemědělcům na takové úrovni, aby byla zajištěna kontinuita výroby a pravidelné dodávky potravin.