Дали това наложено прагматично завръщане към двустранния подход наистина е правилно или трябва да направим опит за интензивен диалог с Латинска Америка като цяло и просто да обмислим специфични изисквания в контекста на специални договорености?
Je vynucený, pragmatický návrat k dvoustrannosti správným přístupem, nebo bychom měli usilovat o intenzivní dialog s Latinskou Amerikou jako celkem a pouze uvažovat o konkrétních požadavcích v rámci zvláštních dohod?