Структурните пречки - като слабото управление, междуправителствения метод в сравнение с общностния метод, процентните и количествени цели, аналогични на използваните в старите съветски петилетки, и програмните прогнози, за които няма гаранция, че някога ще бъдат постигнати - ми напомнят на всички преживени провали, от които лисабонският няма да бъде последният, без да осъзнаваме, че абсолютните ни приоритети трябва да бъдат създаването на работни места и справянето с безработицата.
Strukturální překážky - k nimž například patří nedostačující správa věcí veřejných, mezivládní metoda rozhodování v porovnání s metodou Společenství, cíle vycházející z percentuálních podílů a číselných údajů a podobající se těm, které byly stanovovány v někdejších sovětských pětiletkách, a programové prognózy, u nichž neexistuje jistota, že je někdo splní - mi připomínají všechna ta fiaska, jimiž jsme již prošli, přičemž Lisabonská smlouva nebude posledním z nich, aniž bychom si uvědomovali, že naší nejvyšší prioritou by mělo být vytváření pracovních míst a boj proti nezaměstnanosti.