Обединяването на функциите, свързани с различните политики и провеждането на различни процедури за вземане на решения, за да се постигне по-добра съгласуваност на външните дейности на Европейския съюз, без да се застрашава общностното естество на някои политики и в същото време да се обхване приносът на различните органи, чиято дейност е в областта на общата политика за сигурност и отбрана, не беше просто проблем на европейското законодателство или на административната наука, нито пък тест за силата на отношенията между институциите.
Otázka, jak sjednotit funkce spojené s různými politikami a podléhající různým rozhodovacím postupům, aby byla vnější činnost Evropské unie konzistentnější, aniž by byla ohrožena komunitární povaha určitých politik a zároveň byly využity vstupy orgánů působících v oblasti společné bezpečnostní a obranné politiky, nepředstavovala pouze problém evropského práva nebo vědních disciplín týkajících se veřejné správy či zkoušku kompetenčních vztahů mezi institucemi.