Позоваването на член 122 от Договора от Лисабон е най-свободното тълкуване на законодателството, което съм срещал, и според мен свидетелства за политическо заслепение, което доказва, че всеки параграф от всеки член от всеки договор не струва дори колкото хартията, на която е отпечатан.
Dovolávat se článku 122 Lisabonské smlouvy je tím nejširším výkladem právního předpisu, s jakým jsem se kdy setkal, a podle mého názoru je projevem určitého politického klamání, z čehož jasně plyne, že každý jednotlivý odstavec kteréhokoli článku každé smlouvy nemá ani cenu papíru, na němž je vytištěn.