Този закон всъщност се занимава с използването на тези езици само като възможност и гледа на тази възможност единствено по отрицателен начин, а не като на едно положително право, като не успява да я разглежда като право, което може да бъде необходимо и прилагано в ежедневието.
Tato zákonná norma totiž pouze připouští možnost používání těchto jazyků, tuto možnost však chápe jen jako negativní a nikoliv pozitivní právo, nepovažuje ji tedy za právo, které je možné vyžadovat a uplatňovat v každodenním životě.