През 80-те години на 20 в., когато дупката в озоновия слой беше открита, учените установиха, че тези химически съединения, на практика неактивни на нивото на земната повърхност, могат да взаимодействат с молекулите на озона в атмосферата, като по този начин разрушават слоя, който служи като защитен екран от опасните ултравиолетови лъчи.
V roce 1980, když byla objevena ozónová vrstva, vědci zjistili, že tyto chemické složky, na úrovni zemského povrchu prakticky neaktivní, jsou schopné interakce s molekulami ozónu v ovzduší, kde poškozují vrstvu, která působí jako ochranný štít před nebezpečným ultrafialovým zářením.