Затова трябва да образоваме хората по въпроса за донорството; да предоставим на потенциалните донори достъп до информация; да премахнем административните пречки, което е от основно значение; да създадем във всяка една от 27-те държави-членки национален орган, който да отговаря за контрола на качеството и безопасността на органите, от изваждането от донора до трансплантацията; и след това да насърчим - както вече беше казано - по-добри примери на организация, каквито съществуват отново в Испания, където напредъкът се дължи на един вид система за ранно предупреждение, постоянни предупреждения нявсякъде по веригата, от смъртта на донора до трансплантацията.
Proto musíme občany v oblasti dárcovství poučit a umožnit potenciálním dárcům přístup k informacím; zbořit administrativní bariéry, což je naprosto zásadní; ve všech 27 členských státech ustanovit vnitrostátní orgány zodpovědné za kontrolu jakosti a bezpečnosti orgánů od jejich odběru až po transplantaci; a také inspirovat se, jak už bylo řečeno, lepšími systémy organizace, které fungují například ve Španělsku, kde je celý proces spjat se systémem včasného varování, neustálého varování v celém procesu, a to od úmrtí dárce až po transplantaci.