Дали това се дължи на факта, че тълкувайки това, което при равни други условия е подходящата идея за създаване на постоянен механизъм за управление на кризи, една група от държави очевидно изключи добавената стойност на подобен механизъм на практика, като по този начин изпрати погрешно послание до пазарите и ни изложи на риска от това да се окажем с механизъм, който всъщност е неизбежно сбъдващо се предсказание за контролиран банкрут?
Nebo je to možná proto, že zacházení, které jedna skupina států, zatímco všechno ostatní zůstalo stejné, vyhradila dobré myšlence vytvořit stálý mechanismus pro řízení krizí, v praxi zdánlivě zbavilo tento mechanismus jakékoli přidané hodnoty, což vyslalo trhům špatný signál a vystavilo nás riziku, že nám nakonec zůstane mechanismus, který bude sebenaplňujícím proroctvím řízeného bankrotu?