Когато Европа се бави да стъпи на краката си и изглежда страхлива, слаба, и като че ли отдавна няма думата в исторически важното събитие на последното десетилетие, с което имам предвид въстанията в арабския свят, когато държавите-членки не могат да заемат единна позиция по критичната резолюция № 1973 на Съвета за сигурност на ООН относно Либия и когато Съюзът се колебае по отношение на Сирия, питам се дали може би въпросът вече не е получил отговор на практика.
Vzhledem k tomu, že Evropa nedokázala včas zaujmout stanovisko k historicky významné události posledních desetiletí, kterou představuje politické probuzení arabského světa, a jednala v této souvislosti zbaběle, bez odvahy a z její strany nepřišlo žádné rozhodné slovo, vzhledem k tomu, že členským státům se nepodařilo najít jednotný postoj k kritické rezoluci Rady bezpečnosti OSN o Libyi z roku 1973 a vzhledem k váhavému postoji Unie k Sýrii si říkám, jestli tato otázka nebyla již prakticky zodpovězena.