В резюме, становището на юристите е, че законът нарушава критериите от Копенхаген, Заключителният акт от Хелзинки, Директивата за аудиовизуални медийни услуги, Европейската конвенция за правата на човека, Конвенцията на ЮНЕСКО, в чийто обхват попадат медиите, Договорът от Лисабон и Хартата на основните права на Европейския съюз.
Její výsledky lze shrnout tak, že daný zákon porušuje kodaňská kritéria, helsinský závěrečný akt, směrnici o audiovizuálních mediálních službách, Evropskou úmluvu o ochraně lidských práv, úmluvu UNESCO, která se týká i médií, Lisabonskou smlouvu a Listinu základních práv Evropské unie.