Не само испанските членове на Парламента, но и други от различни държави-членки, бяха първите, които поставиха под въпрос законността на засиленото сътрудничество като подходящ правен инструмент в този случай, и, на второ място, осъждат неуспеха да се зачете правилото за единодушие, което трябва да се приложи по отношение на всички въпроси, свързани с правилата, уреждащи езиците.
Nejen španělští poslanci, ale i ostatní poslanci z různých členských států, zaprvé zpochybňují legálnost posílené spolupráce jakožto vhodného právní nástroje v tomto případě, a zadruhé odsuzují nedodržování pravidla jednomyslnosti, které by se mělo uplatňovat na všechny otázky vztahující se na jazykový režim.