Във връзка със социално-икономическите проблеми той не представи нищо по-различно, което означава запазване на неолибералните позиции, предложенията, отхвърлени от Европейския парламент, относно Директивата за работното време, Пактът за стабилност и растеж и неолибералната Лисабонска стратегия, и пренебрегна икономическата криза и сериозните й последствия в социално измерение.
Pokud jde o společensko-ekonomické otázky, jeho program neobsahuje nic nového, to jest drží se svých neoliberálních postojů, návrhů ke směrnici o některých aspektech pracovní doby, které Evropský parlament odmítl, Paktu růstu a stability a neoliberální lisabonské strategie a ignoruje hospodářskou krizi a její závažné důsledky v sociální oblasti.