Трябва да избираме между два модела - модел, при който всяка страна се върти около себе си и сравнява конкурентоспособността си със съседната държава-членка, мисли за рейтинга си на финансовите пазари и за възможно най-ниската вноска, която може да направи в европейския бюджет, и модел, основан на солидарността - единственият приемлив модел, при който социалните стандарти са високи, в частност чрез придържане към социален диалог и съгласие, чрез социален минимум навсякъде в ЕС и механизми за индексиране на заплатите, които са защитени, модел, при който солидарността между поколенията е гарантирана с пенсионна система, осигуряваща достатъчно средства за достоен живот, както наскоро заяви Парламентът.
Stojíme před volbou mezi modelem, v němž se budeme obracet sami na sebe, každá země bude porovnávat svoji konkurenceschopnost jen se sousedním členským státem, zajímat se o vlastní hodnocení na finančních trzích a hledat způsob, jak co nejméně přispět do evropského rozpočtu, a na druhé straně stojíme před modelem založeném na solidaritě - což je jediný přijatelný model - v němž se bude zvyšovat životní úroveň, především prostřednictvím upevnění pozice sociálního dialogu a odborů, s minimálními sociálními požadavky v celé Evropě a chráněnými mechanismy mzdové indexace, kde by mezigenerační solidaritu zajišťoval penzijní systém, umožňující důstojné živobytí, jak nedávno uvedl Parlament.