Това обаче, което помня най-ясно и никога няма да забравя, е неописуемото чувство на самота, когато накрая разбереш, че твоето собствено нещастие, отчаяние и агония се играят на открита сцена, сега, когато светът вече видя как сме страдали, но никой не предотврати това.
Co si pamatuji nejjasněji a bohužel nikdy nezapomenu, je nepopsatelný pocit samoty, když si konečně uvědomíte, že se vaše vlastní neštěstí, beznaděj a utrpení odehrává na otevřené scéně, že celý svět vidí, jak trpíte, ale nikdo tomu nezabrání.