Доказателство за това е, от една страна, вялата дейност в резултат от външната политика, а от друга, упоритостта на някои страни, които изпитват носталгия по един колониален период, който вече не може да се върне, и упорстват в убеждението си, че защитават по-добре интересите си, като вършат нещата сами, а не делегират нищо на европейските органи.
Dokladem toho jsou na jedné straně nevýrazná opatření, která jsou důsledkem její vnější politiky, a na druhé straně zatvrzelý postoj některých zemí, které nostalgicky vzpomínají na koloniální éru, která se ovšem již nevrátí, a které stále chtějí věřit tomu, že své zájmy ochrání lépe, když budou jednat samy za sebe, a nejsou proto ochotny delegovat na evropské orgány jakoukoli pravomoc.