Само на такава основа държавите-членки могат да решат да вземат целесъобразни решения относно изменения в законодателството или политиките, които биха могли да са инспирирани от доктрината на Европейския съд по правата на човека, но при никакви обстоятелства те не са длъжни да правят това по силата на никое решение на Европейския съд по правата на човека.
Z toho vyplývá jen to, že na členských státech je, aby učinily přiměřená rozhodnutí ohledně změn právních předpisů či politik, přičemž se při tom mohou koncepcí Evropského soudu pro lidská práva inspirovat, ale v žádném případě jim to rozsudek Evropského soudu pro lidská práva neukládá jako povinnost a nenutí je, aby tak učinily.