В писмената си защита Комисията репликира, че член 11, параграф 2 от Закон № 21/92 (вж. точка 56 по-горе) само потвърждавал приложимостта към RTP на разпоредба с общо приложение — член 1 от Decreto-Lei № 404/90 от 21 декември 1990 г. (португалски декрет-закон № 404/90) (Diário da República I, серия I, № 293 от 21 декември 1990 г., наричан по-нататък „Декрет-закон № 404/90“) относно прилагане на режима на освобождаване на предприятията от такси за прехвърляне („regime de isenção de sisa“) при обединяване или концентрация (вж. също така съображение 130 от обжалваното решение).
The Commission counters by stating, in its defence, that Article 11(2) of Law No 21/92 (see paragraph 56 above) merely confirms the applicability to RTP of a provision of general application, Article 1 of Decreto-Lei no 404/90 of 21 December 1990 (Portuguese Decree-Law No 404/90) (Diário da República I, Series I, No 293, of 21 December 1990; ‘Decree-Law No 404/90’) approving the system exempting from transfer tax (‘regime de isenção de sisa’) undertakings that carried out acts of cooperation or concentration (see, also, recital 130 of the contested decision).