Major consolidated works produced in the 1930s in the field of ethnography refer to scones made with risen or unrisen dough based on wheat flour and already embellished, among other ingredients, with crackling [Bátky Zs.: Táplálkozás (Food) in: A magyarság néprajza (Ethnography of the Hungarians), Budapest, 1933, p. 100] and it can therefore be maintained that the addition of crackling from bacon fried to risen dough became a widespread custom at the beginning of the 20th century.
Suuressa 1930-luvulla valmistuneessa kansantieteellisessä kokoomateoksessa todetaan, että pogácsa-leivonnainen valmistetaan nostatetusta tai nostattamattomasta vehnäjauhotaikinasta, joka maustetaan – muiden ainesten ohella – ruskistetuilla silavakuutioilla (Bátky Zs.: Táplálkozás. Teoksessa ”A magyarság néprajza”, Budapest, 1933, s. 100). Niinpä voidaankin sanoa, että 1900-luvun alussa oli jo tavallista maustaa nostatettu taikina ruskistetulla silavalla. ”Tepertős pogácsálla” on nykyisinkin tärkeä rooli päivittäisessä ravinnossa. Näitä leivonnaisia tarjotaan ravitsevien keittojen (gulassikeitto, papukeitto) jälkeen toisena ruokalajina. Niitä tarjotaan vieraille kokouksissa ja konferensseissa.