In recent years, we have repeatedly engaged in grand theoretical debates about the developments in Yugoslavia. Yet in terms of our commitment, whether in the field of prevention and civil crisis management or, indeed, through threats and the use of military capabilities, we have generally acted too late.
Haluaisin esittää vielä yhden yleisluonteisen politiikkaa koskevan huomautuksen: olemme joutuneet viime vuosina tämän tästä toteamaan, että olemme käyneet kattavia teoreettisia keskusteluja entisen Jugoslavian kehityksestä, mutta olemme useimmiten alkaneet toimia liian myöhään, olipa kyse sitten ennalta ehkäisemisestä ja siviilikriisinhallinnasta tai sotilaallisten voimavarojen käytöstä tai niillä uhkaamisesta.