It is hard to believe, but somehow you always knew, sensed, if he was at home or somewhere else, even if you did not see him… something like a density in the air when he was at home … I felt as if his presence was in the very trees of Ainola.
Sitä ei usko, mutta jotenkin sitä aina tiesi, vaistosi, onko hän kotona vai jossain muualla, vaikkei häntä nähnytkään… jotenkin kuin tiheätä ilmaa silloin kun hän oli kotona… minusta tuntui kuin niissä Ainolan puissakin olisi ollut hänen läsnäolonsa.