The concept was initially proposed by the UNCTAD as a development tool: industrialised countries should grant non-reciprocal trade preferences to developing countries, allowing them to generate revenue not via aid, but via international preferential trade.
Alun perin käsitettä ehdotti UNCTAD kehitysyhteistyön välineeksi: teollisuusmaiden olisi myönnettävä ei-vastavuoroisesti kauppaetuuksia kehitysmaille, jotta ne voisivat luoda tuloja avun sijaan kansainvälisen kaupan suosituimmuusaseman avulla.