If this was in fact the intention, ought there to have been provision made for the respect of an equal number of guarantees not only on substance - where they are totally justified - but also on procedure, where they are both cumbersome and ambiguous (in particular, how should the notion of "last resort' be defined?).
Jos tämä on tavoitteena, oliko määrättävä niin monien takuiden noudattamisesta ei ainoastaan sisällön - jossa ne ovat täysin perusteltuja - vaan myös menettelyn osalta, jossa ne ovat samalla kertaa raskaita ja monitulkintaisia (miten määrittää etenkin " viimeisen keinon" käsite)?