After appealing to the Council of State, by judgment of 29 March 2006 this body confirmed certain aspects of the decision of the Administrative Court of Appeal, particularly the fact that the disputed aid was not of a purely compensatory nature for public service obligations [14], that it could not be described as existing aid by the national judge and that CELF could not claim a legitimate expectation.
Ranskan korkein hallinto-oikeus (Conseil d’État), jolle tehtiin asiasta kassaatiovalitus, vahvisti 29 päivänä maaliskuuta 2006 antamassaan tuomiossa Pariisin korkeimman alueellisen hallinto-oikeuden päätöksen tietyiltä osin, erityisesti sen seikan, että kyseiset tuet eivät olleet luonteeltaan puhtaasti julkisen palvelun velvoitteita korvaavia [14], että kansallinen tuomioistuin ei voinut katsoa niiden olevan olemassa olevia tukia ja että CELF ei voinut vedota perusteltuun luottamukseen.