Hence its use is strictly limited to cases where the EFTA State is able to justify that it is not feasible or appropriate to take into account productive efficiency and to have a contract design which gives incentives to achieve efficiency gains.
Sen vuoksi sen käyttäminen on tiukasti rajattu tapauksiin, joissa EFTA-valtiot pystyvät perustelemaan, ettei ole mahdollista tai tarkoituksenmukaista ottaa huomioon tuotannon tehokkuutta ja käyttää sellaista sopimusmuotoa, joka kannustaa saavuttamaan tehokkuusetuja.