Schon jener Gedanke versetzte Alexei Alexandrowitsch in eine solche Erregung, daß er bei der bloßen Vorstellung davon vor innerem Schmerz aufstöhnte, sich halb erhob und seinen Platz im Wagen wechselte und noch eine Weile nachher, mit finster zusammengezogener Stirn, seine frierenden, knochigen Beine mit dem dicken, weichen Tuch umwickelte.
Ennek már a puszta gondolata is annyira felbőszítette Alexandrovics Alexejt, hogy a mint ezt elképzelte, legott fölszisszent belső fájdalmában, fölugrott és megváltoztatta a helyét a kocsiban, és csak nagy sokára csavarta be ismét fázékony és csontos lábait bozontos nagykendőjébe.