Ljewin stand in dem kühlen Raum der neugedeckten Getreidedarre mit dem noch nicht abgeblätterten, noch duftenden Laubwerk der Dünnlatten aus Hasel, die auf den frisch abgeschälten espenen Sparren des Strohdaches ruhten, und blickte bald durch das offene Tor, in dem der trockene, bittere Staub vom Dreschen umherflog, auf das von der heißen Sonne beschienene Gras der Tenne und auf das frische, soeben aus der Scheune herausgebrachte Stroh, bald nach den buntköpfigen, weißbrüstigen Schwalben, die pfeifend unter das Dach geflogen kamen und mit den Flügeln flatternd in der freien Öffnung des Tores einen Augenblick auf einem Fleck schwebten, bald nach den Menschen, die sich in der dunklen, staubigen Darre umherbewegten; und es kamen ihm seltsame Gedanken:
Ott állott az újonnan födött szárító hűs árnyékában, a melynek, illatos lombjától még nem egészen megfosztott, mogyorófából készült rácsozata odalapúlt a szalmatető friss, de megkoppasztott fedélléczeihez, - és a nyitott ajtón, a melyben a cséplés száraz és keserű pora keringett és kavargott, kinézett hol a szérűskertnek a ragyogó naptól megvilágított pázsitjára s a pajtából csak az imént kihordott friss szalmára, hol a fehérmellű és tarkafejű fecskékre, melyek csicseregve röppentek be az eresz alá, és szárnyaikkal csapkodva kapaszkodtak meg az ajtók szelelő-ablakain, hol a sötét és poros szárítóban sürgő emberekre, s különös gondolatai támadtak.