Karl sank in seinen Lehnstuhl. Erschrocken sann er darüber nach, was sie wohl habe. Er bildete sich ein, sie leide an einer Nervenkrankheit. Er fing an zu weinen im ahnenden Vorgefühl von etwas Unheilvollem, Unfaßbarem.
Károly leroskadt karosszékébe; el volt rémülve, s törte a fejét, hogy vajon mi baja lehet a feleségének; nem tudott egyebet elképzelni, mint hogy Emmát idegbaj kezdi gyötörni; és homályosan érezve, hogy egy megérthetetlen és végzetes valami lebeg körülötte: sírt.