Karl stand am Fußende des Lagers, ihrem Antlitz gegenüber, bleich wie eine Bildsäule, tränenlos, aber mit Augen, die rot waren wie glühende Kohlen.
Károly, vele szemben, az ágy lábánál állott, fehéren, mint egy szobor; a szeme vörös volt, mint két tüzes üszök; már nem sirt.