Blaue Unermeßlichkeit breitete sich rings um sie her, vor ihrer Phantasie glänzte das Hochland der Gefühle, und fern, tief unten, im Dunkel, weit weg von diesen Höhen, lag der Alltag.
Tehát belépett abba a csodavilágba, a hol örökös a szenvedély, a mámor, a szerelmi elragadtatás; kéklő mérhetetlenség fogta körül; gondolata előtt az érzés szédítő magaslatai hegycsúcsokként fehérlettek, csillogtak; és a közönséges létet alig-alig látta a nagy messzeségben, odalenn, a mélységben és a homályban, ezeknek a magaslatoknak a szakadékai között, a hegyek lábánál.