Eben erst hatte sie von neuem versucht, das zu tun, was sie schon zehnmal in diesen drei Tagen zu tun versucht hatte: von den Sachen der Kinder und von ihren eigenen das Notwendigste herauszusuchen, um es zu ihrer Mutter bringen zu lassen. Und wieder konnte sie sich nicht endgültig dazu entschließen; aber auch jetzt sagte sie sich ebenso wie bei den früheren Versuchen, daß dieser Zustand nicht fortdauern könne; sie müsse irgend etwas unternehmen, ihren Mann bestrafen, bloßstellen, sich an ihm rächen, indem sie ihm wenigstens einen kleinen Teil des Schmerzes antäte, den er ihr zugefügt habe.
Épp az imént is megpróbálta megcselekedni azt, a mivel ezalatt a három nap alatt legalább tízszer megpróbálkozott, kiválasztani a maga és a gyermekek holmija közűl azt, a mit majd magával visz az édes anyjához, de megint csak nem tudta magát erre rászánni; de azért most is, épp úgy, mint az előbbi alkalmakkor, elmondta magában, hogy ez így nem maradhat, hogy rá kell végre szánnia magát valamire, meg kell büntetnie, pellengérre kell állítania őt, s meg kell bosszúlnia magát rajta, habár csak egy kis részével is annak a fájdalomnak, a melyet hűtlenségével neki okozott.