Die Zärtlichkeit vergangener Tage ergriff von neuem ihre Herzen, unerschöpflich und schweigsam wie der dahinfließende Bach, lind und leise wie der Fliederduft. Die Erinnerung an das Einst war von Schatten durchwirkt, die verschwommener und wehmütiger waren als die der unbeweglichen Weiden, deren Umrisse aus den Gräsern wuchsen.
Egyikük se szólt; mind a kettőjöket elfogta az álmodozás, s teljesen bele merültek gondolataikba. A régi szép napok édes érzése, a régi gyöngéd szerelem ujra ellepte szivüket, olyan bő árral s olyan csöndesen, a hogyan a folyó habjai ömlöttek tova, - olyan lágyan illetve meg lelküket, a milyen lágy volt az olasz jázminnak az illata, mely a közeli bokrok közül hozzájok elhatott, - és emlékeikben nagyobb, búsabb árnyékokat vetett maga elé, mint azok a mozdulatlan fűzfák, melyek előttük meredeztek.