Er erinnerte sich, wie er einen schmählichen Prozeß gegen seinen Bruder Sergei Iwanowitsch angestrengt hatte, weil dieser ihm nicht den ihm zukommenden Anteil des mütterlichen Vermögens ausgezahlt hatte. Und dann der letzte Skandal, wie er irgendwo im Westen des Reiches eine Anstellung gefunden hatte, aber dort gerichtlich belangt worden war wegen einer Tracht Prügel, die er dem Gemeindevorsteher verabfolgt hatte. – Das waren ja alles überaus garstige Dinge; aber Ljewin beurteilte es doch nicht so schlimm, wie es notwendigerweise die taten, die Nikolai und seine ganze Entwicklung und sein Herz nicht kannten.
Eszébe jutott az a gyalázatos pör, a melyet a testvére, Ivánovics Szergej ellen indított azért, mert ez állítólag nem adta ki neki az anyai örökségét; és utolsó viselt dolga, a mikor elment hivatalnokoskodni valahová az ország nyugati részébe, a hol aztán törvény elé került azért, mert megverte a fölebbvalóját... Ez persze mind rettenetesen alávaló dolog volt, de azért Levin előtt mégsem tetszett annyira alávalónak, mint a minőnek tetszhetett olyasvalaki előtt, a ki Nikolájt, életének egész történetét és a szívét nem ösmerte.