Als sie auf dem schmalen Fußpfade zu einer ungemähten Waldwiese gelangt waren, die an der einen Seite dicht mit hellen Stiefmütterchen bedeckt war, zwischen denen vielfach hohe, dunkle Büsche von Nieswurz hervorwuchsen, ließ Ljewin seine Gäste in dem dichten, frischen Schatten der jungen Espen auf einer Bank und auf Holzklötzen Platz nehmen, die dort eigens für solche Besucher des Bienengartens an gebracht waren, die sich vor den Bienen fürchteten, und ging selbst zur Einfriedigung hin, um für die Kinder und die Erwachsenen Brot, Gurken und frischen Honig zu holen.
Mikor a keskeny ösvényen eljutottak egy még lekaszálatlan mezőhöz, mely az egyik részén sűrűn tele volt élénkszínű árvácskákkal, a melyek közül sok helyen sötét-zöld és magas zászpák kandikáltak ki, Levin leültette a vendégeit a fiatal nyárfák sűrű és üde árnyékában elhelyezett padokra és fatuskókra, melyek külön az olyan látogatók számára voltak ott fölállítva, a kik a méhektől féltek, ő maga pedig bement a méhesbe, hogy kenyeret, ugorkát és friss mézet hozzon a gyermekeknek és a felnőtteknek.