Ich mußte indessen auf meinem Posten ausharren. Ich mußte dies geisterbleiche Antlitz betrachten – diese blauen, stillen Lippen, die sich nicht mehr öffnen durften – diese Augen, die sich bald öffneten, bald schlossen; nun im Zimmer suchend umherwanderten, dann forschend auf mir ruhten und immer den entsetzlichsten Schrecken wiederspiegelten.
Mindegy, helyt kell állnom, vigyáznom kell a sebesültre, figyelnem kell ezeket a néma, elkékült ajkakat, amelyeknek tilos szóra nyílniuk - figyelnem kell ezeket a hol felvetődő, hol lecsukódó, hol riadtan körbejáró szemeket. Olykor rám néz a szerencsétlen, de bárhová néz is, szeme üveges a rémülettől.