Ich will sie dir ein ander Mal erzählen«, antwortete Ljewin, begann aber mit der Erzählung doch sofort. »Nun, um es kurz zu machen, ich bin zu der Überzeugung gelangt, daß es eine ersprießliche ländliche Selbstverwaltung nicht gibt und nicht geben kann«, fing er an, und zwar mit einer Heftigkeit, als hätte ihn soeben jemand beleidigt. »Erstens ist es eine Spielerei, man spielt Parlament; ich bin aber weder jung genug noch alt genug, um an Spielereien Vergnügen zu finden. Und zweitens« (er begann zu stottern) »ist das für die feinen Leute im Kreise ein Mittel, um Geld herauszuschlagen.
Valamikor majd elmondom, - szólott Levin, de azért tüstént hozzálátott az elmondásához. - Nos tehát, röviden szólva, meggyőződtem róla, hogy a zemsztvonak nálunk semmiféle működési köre nincs és nem is lehet, - szólt oly hangon, mintha csak az imént bántotta volna meg valaki: - egyrészről játék, parlamentesdi az egész, én pedig nem vagyok sem eléggé fiatal, sem eléggé vén ahhoz, hogy az ilyen játékban örömemet leljem; másrészről pedig csak arra való, (itt kissé akadozni kezdett), hogy eszközűl szolgáljon a kerületi coteriek-nek arra, hogy pénzt szerezzenek.