Sie war entzückt über Warjenkas Kunst und über ihre Stimme und über ihre Miene, am allermeisten aber über ihr ganzes Wesen, darüber, daß Warjenka sich offenbar auf ihren Gesang nichts einbildete und den Lobsprüchen gegenüber vollständig gleichmütig blieb. In ihrer Haltung schien nur die Frage zu liegen: ›Soll ich noch mehr singen, oder ist's nun genug?‹
El volt ragadtatva a művészete, meg a hangja és arcza, de különösen a viselkedése által, az által, hogy Varenyka nyilván rá se gondolt az énekére és teljesen közönyös maradt a dícséretekkel szemben; mintha mindössze azt kérdezte volna: vajon kell-e még énekelnem, vagy tán elég volt?