Aber beim Schreiben stand vor ihrer Phantasie ein ganz anderer Mann: nicht Leo, sondern ein Traumgebilde, die Ausgeburt ihrer zärtlichsten Erinnerungen, eine Reminiszenz an die herrlichsten Romanhelden, das leibhaft gewordne Idol ihrer heißesten Gelüste. Allmählich ward ihr dieser imaginäre Liebling so vertraut, als ob er wirklich existiere, und sie empfand die seltsamsten Schauer, wenn sie sich in ihn versenkte, obgleich sie eigentlich gar keine bestimmte Idee von ihm hatte.
Csakhogy, míg írt, egy más emberre gondolt, egy álom-alakra, melyet képzelete alkotott: legédesebb emlékeiből, legszebb olvasmányaiból, legforróbb vágyaiból; és ez az álom-alak végül úgy megelevenedett, olyannyira megközelíthetővé vált, hogy, ha rá gondolt, az elragadtatástól gyorsabban kezdett dobogni a szíve, noha képzelete nem láthatta tisztán ezt a dicső alakot, mert képe, mint egy istené, a sok rá halmozott fényes tulajdonságtól elmosódott, bizonytalanná lett, - elveszett a sok ékesség alatt.