Mit ihrem schwarzen gescheitelten Haar, ihren großen Augen, ihrer gerade geschnittenen Nase, ihrem Vogelgange und ihrer jetzigen Schweigsamkeit schien sie durchs Leben zu schreiten, ohne den Erdboden zu berühren, und es war, als trüge sie auf der Stirne das geheimnisvolle Mal einer höheren Bestimmung.
Simára fésült és kétfelé választott hajával, nagy szemével, egyenes orrocskájával és most már mindig csöndes járásával, mely a madarak járására emlékeztetett, úgy tünt fel, mintha a nélkül élné végig az életet, hogy érintkezésbe jutna a külső világgal, mintha alig lépne rá a földre; és homlokán mintha valamely magasztos végzetnek, talán a másvilági szebb jövőnek titokzatos, nem könnyen fölismerhető jelét lehetett volna észrevenni...