Der wütende Liebhaber schwingt seinen blanken Degen. Der Spitzenkragen wogt ihm auf der schwer atmenden Brust auf und nieder, während er mächtigen Schritts in seinen sporenklirrenden Stulpenstiefeln über die Bühne schreitet. »Er muß eine unerschöpfliche Liebe in sich tragen,« dachte Emma, »daß er sie an die Menge so verschwenden kann.« Ihre Anwandlung von Geringschätzigkeit schwand vor dem Zauber seiner Rolle.
A kijátszott és vérig sértett szerelmes féktelen haraggal forgatta kardját, melyet már előbb kirántott hüvelyéből; sodrott selyemmel befont nyakfodra föl-fölemelkedett, a mint a melle mozdult; és nagy léptekkel járt jobbra-balra, miközben az aranyozott ezüstsarkantyú, mely bokájánál megbővülő, puha csizmájának sarkát körülfogta, folytonosan pengett a szinpad deszkáján. Micsoda kiapadhatatlan szerelem lehet az - gondolta Emma - mely ilyen szertelen kitörésekre tudja ragadtatni magát!