»Was schreit denn da?« fragte Oblonski, indem er Ljewins Aufmerksamkeit auf einen langgezogenen, dumpfen Laut lenkte, der wie das dünne Wiehern eines mutwilligen Füllens klang.
Hát amott mi szól? - kérdezte Oblonszkij, fölhíván Levin figyelmét egy elnyujtott nyikkanásra, mely olyan volt, mintha valami pajkos csikó, vékonyka hangon elnyerítette volna magát.