»In jenen Tagen liebte ich auch sogar die Bonbons, Miß Eyre, und ich knusperte – verzeihen Sie den Barbarismus – ich knusperte abwechselnd Chokoladeconfitüren und rauchte meine Havanna, betrachtete die Equipagen, welche durch die vornehmen Straßen dem benachbarten Opernhause zurollten, als ich in einem eleganten, geschlossenen, von einem herrlichen Paar englischer Pferde gezogenen Wagen, den ich deutlich in dem strahlenden Gaslicht sah, die ›voiture‹ erkannte, welche ich Celine geschenkt hatte.
Csokoládébonbont ropogtattam - igen, Eyre kisasszony, bocsássa meg azt a barbárságot -, felváltva szivaroztam, és csokoládét ropogtattam, és közben a fogatokat is néztem, amelyek az előkelő utcákon a közeli Opera felé igyekeztek. Egyszerre egy elegáns, csukott kocsiban, amely elé két gyönyörű angol ló volt fogva, a fényesen világított utcán tévedhetetlenül felismertem azt a fogatot, amelyet én adtam Céline-nek.