Das Ganze durchwehte eine seltsame Bitterkeit; ein Mangel an tröstender Sanftmut: starre Mahnungen an calvinistische Doctrinen – Berufung, Gnadenwahl, ewige Verdammnis – das alles kehrte häufig wieder, und jede Bezugnahme auf diese Punkte klang wie ein Urteilsspruch.
Valami keserűség áradt a beszédből, a vigasztaló szelídség teljesen hiányzott belőle. Kálvin tanítására utalt szigorúan - kiválasztásra, predesztinációra, megpróbáltatásokra -, és minden szava ítéletként hangzott.