Ich werde mich auch in Zukunft ebenso wie bisher über den Kutscher Iwan ärgern; ich werde mich ebenso streiten und zur Unzeit meine Gedanken aussprechen; es wird ebenso eine Scheidewand zwischen dem Allerheiligsten meiner Seele und anderen Menschen, selbst meiner Frau, bestehen bleiben; ich werde ihr ebenso für meine eigene Angst Vorwürfe machen und dies dann bereuen; ich werde ebensowenig mit dem Verstand begreifen, warum ich bete, und werde trotzdem beten. Aber mein Leben, mein ganzes Leben, wie auch immer es sich äußerlich gestalten mag, jeder Augenblick meines Lebens wird jetzt nicht zwecklos sein wie bisher, sondern zu seinem alleinigen, bestimmten Zweck das Gute haben. Denn das liegt jetzt in meiner Macht: meinem Leben die Richtung auf das Gute zu geben!‹
"Ezentúl épp úgy fogok haragudni a kocsisomra, Ivánra, épp úgy fogok veszekedni, épp oly habozás nélkül ki fogom mondani a gondolataimat, épp úgy meglesz az a választófal a lelkem szentek-szentje és mások, sőt még tán a feleségem közt is, épp úgy fogom őt okolni az én ijedelmeimért, s azt épp úgy meg fogom bánni, épp úgy nem fogom észszel fölérni, hogy miért imádkozom és azért fogok imádkozni, - de most az életem, az egész életem, függetlenűl mind attól, a mi velem történhetik, életemnek minden pillanata, nemcsak, hogy nem lesz czéltalan, mint volt annak előtte, hanem meglesz a kétségtelen czélja: a jó, a melyet hogy beléoltsak, elég erőm lesz hozzá!"