Da vermeinte er, ihren Schatten hinter der Gardine ihres Zimmers zu erblicken. Aber der Vorhang hatte sich wohl von selbst gebauscht und fiel nun wieder langsam in seine langen senkrechten Falten zurück, in denen er dann regungslos stehen blieb wie eine Mauer von Gips.
Mintha az egyik ablak mögött, a szobában, valami árnyékot pillantott volna meg; de a függöny, mely ki volt kapcsolódva a függönytartóból, - a hogy olyankor szokott lenni, a mikor senki sincs mögötte, - olyan lassan rezegtette hosszú, görbe ránczait, mint a mikor csak a szellő lebegteti; aztán a ránczok egyszerre mind felpattantak és kibomlottak, s ettőlfogva a függöny olyan egyenes és olyan mozdulatlan maradt, mint egy gipszfal.