»J'ai forcé la consigne«1, sagte sie, indem sie schnellen Schrittes auf ihn zutrat; die Erregung und die rasche Bewegung benahmen ihr beinahe den Atem. »Ich habe alles gehört, Alexei Alexandrowitsch, mein Freund«, fuhr sie fort, drückte ihm mit ihren beiden Händen die Hand und blickte ihm mit ihren schönen, schwärmerischen Augen ins Gesicht.
J'ai forcé la consigne, - mondotta a grófnő, a mint gyors léptekkel, s az izgatottságtól és sietségtől zihálva a szobába lépett. - Mindent hallottam, kedves barátom, Alexandrovics Alexej! - folytatta, s mindkét kezével erőteljesen megszorította a kezét, s a szemébe nézett gyönyörű, révedező szemeivel.