Währenddem klappte Tüvache in einem fort wie ein Taschenmesser zusammen, lächelnd, stotternd, nach Worten suchend. Darauf beteuerte er die Königstreue der Yonviller und dankte für die ihnen widerfahrene große Ehre.
A tanácsos ur, mellére támasztva kis háromszögletü, fekete kalapját, ismételte a szives üdvözletet; és Tuvache, ívalakban meggörbülve, szintén mosolygott, hebegett, kereste a szavakat, biztositotta a tanácsos urat a monarchia irányában való hűségéről, végül megköszönte a nagy tisztességet, a mely Yonvillet érte.