Wo die Sonne in ihrer einfachen Pracht untergegangen war, ohne sich mit dem Pomp der Wolken zu umgeben, zog sich ein feierlicher, roter Streifen hin, in dem es hier und da funkelte wie das Feuer eines köstlichen Edelsteins oder die Flamme eines lodernden Hochofens.
Ahol a nap felhők kísérete nélkül, hétköznapi pompájában leereszkedett, ünnepélyes bíborfény maradt nyomában, amely az egyik hegycsúcson rubin és a kohóláng fényével égett, s ahogy egyre jobban szétterjedt, s a mennyboltnak felét beborította, mindinkább halványodott.