Karl erkannte im Vorbeigehen jeden einzelnen Hof. Er entsann sich eines bestimmten Morgens, an dem er, einen Kranken zu besuchen, hier vorübergekommen war, erst hin und dann auf dem Rückwege zu »ihr«.
A világoskék égbolton halványrózsaszinü bárányfelhők uszkáltak; az íriszlepte kunyhókra kékes füst verődött le; Károly, menetközben, ráismert hol az egyik, hol a másik udvarra; és eszébe jutottak azok a napok, a mikor itt vagy ott, ugyanilyen kora reggeli órában, beteget látogatott meg, és azután visszatért Emmához.