Er schloß Lucia in seine Arme, wandte sich weg und kam wieder, sichtlich verzweifelt. Bald loderte sein Haß wild auf, bald klagte er in den zartesten Elegien, und die Töne perlten ihm aus der Kehle, zwischen Tränen und Küssen.
Karjaiba szorította Luciát, ott hagyta, visszatért hozzá, kétségbeesettnek látszott: hirtelen ki-kitört belőle a tomboló harag, majd végtelenül lágy, elégikus hörgéseket hallatott, és az énekhangok, melyek csupasz nyakából előkerültek, tele voltak zokogással és csókkal.