Bovary zog einen Groschen aus der Westentasche. Er hatte kein Gefühl für die Demütigung, die für ihn in der bloßen Anwesenheit dieses Krüppels lag. Lief er nicht wie ein leibhaftiger Vorwurf der heillosen Unfähigkeit des Arztes herum?
Bovary aprópénzt kotorászott elő az erszényéből; és semmi jelét nem adva annak, mintha tudná, hogy ennek az embernek már a puszta jelenléte is mily megalázó rá nézve, mintha nem értené meg, hogy ez az ember egy eleven szemrehányás, mely némán vádolja az ő gyógyíthatatlan ügyefogyottságát: