Es lag etwas Freundliches in deinem Blick, etwas Sympathisches in deiner Weise, wenn du dich unterhieltst; ich sah, daß du ein mitteilsames Herz hattest – es war also nur das stille Schulzimmer, das ewige Einerlei deines täglichen Lebens, das dich traurig machte.
A szeme vidáman csillogott, és határozottan élénkebb lett; láttam, hogy szereti az embereket, és hogy alaptermészete nem a komolyság, csak a csendes tanulószoba gondterhes ifjúsága tette ilyen komollyá.