›Ja‹, dachte sie, während sie ihn immer noch ebenso anblickte und fühlte, daß ihre Hand mit dem Blatte immer stärker zitterte, ›ich würde es ihm nie verzeihen, wenn er nicht die ganze Bedeutung dieses Ereignisses verstehen sollte. Es ist besser, wenn ich nichts sage; wozu soll ich ihn auf die Probe stellen?‹
"De nem bocsátom meg neki soha, ha nem érti meg ennek az egész jelentőségét. Jobb is, ha nem beszélek, minek tegyem próbára?" - gondolta magában Anna, s még mindig úgy nézett rá, és érezte, hogy a falevéllel babráló kezei mind jobban és jobban reszketnek.