Emma wandte langsam ihr Haupt und empfand beim Anblick der violetten Stola sichtlich Freude. Offenbar fühlte sie einen seltsamen Frieden, eine Wiederholung derselben mystischen Wollust, die sie schon einmal erlebt hatte. Etwas wie eine Vision von himmlischer Glückseligkeit betäubte ihre letzten Leiden.
Emma lassan arra forditotta a fejét, és mikor megpillantotta a violaszinü stólát, mintha örömsugár villant volna át az arczán; valami nagy megkönnyebbülést érezhetett, melyben ismét föllelte a vallásos rajongása idején érzett s már rég elveszített égi gyönyörüséget; és talán ebben a megkönnyebbülésben már megkezdődtek az örök boldogság látomásai.