Wronski und Anna sagten ebenfalls etwas in jenem gedämpften Ton, in dem man gewöhnlich vor ausgestellten Bildern zu sprechen pflegt, teils um den Künstler nicht zu verletzen, teils um nicht laut eine Dummheit zu sagen, die einem ja bei Gesprächen über Kunst so leicht über die Lippen kommen kann.
Vronszkij és Anna szintén beszéltek valamit azon a halk hangon, a melyen, - részben azért, hogy a művészt ne sértsék, részben pedig, hogy ne mondjanak hangosan valami ostobaságot, a mi, művészetről szólván, olyan könnyen megesik, - a képkiállításokon rendszerint beszélni szoktak.