»Ja, siehst du, so schiebst du mir immer schlechte, gemeine Gedanken unter; immer machst du es so!« rief sie, indem ihr im Gefühl der erlittenen Kränkung und vor Zorn die Tränen in die Augen traten. »Ich habe keinen andern Grund, ich habe keine solche Schwäche, gar nichts habe ich ... Ich fühle einfach, daß es meine Pflicht ist, mit meinem Manne zusammenzubleiben, wenn er Kummer hat; aber du willst mir absichtlich wehe tun, du willst absichtlich nicht verstehen, daß ...«
Lám, te mindig csak rossz és alávaló gondolatokat tételezel föl rólam, - mondotta a keserűség és a harag könnyeivel a szemében. - Én semmit sem akarok, nincs itt szó semmiféle gyöngeségről... - Én úgy érzem, hogy kötelességem az uram mellett lenni, mikor bánata van, de te csak szándékosan fájdalmat akarsz okozni nekem és nem akarod ezt megérteni...