›Ein lieber, prächtiger Mensch‹, dachte Kitty, die in diesem Augenblicke mit Mademoiselle Linon aus dem Häuschen heraustrat und mit einem stillen, freundlichen Lächeln nach ihm wie nach einem lieben Bruder hinblickte. ›Bin ich wirklich schuld? Habe ich denn etwas Schlimmes getan?
"Milyen derék, milyen kedves, - gondolta magában ezalatt Kiti, a mint m-lle Linon-nal a házikóból kilépett, s bensőséges, gyöngéd mosolylyal nézett végig rajta, mintha szeretett, édestestvére lett volna, - De hát csakugyan hibás vagyok én, csakugyan követtem el valami rosszat?