»Gewiß«, unterbrach ihn Homais, »gibt es schlechte Literatur, genau so wie es schlechte Arzneien gibt. Aber die wichtigste aller Künste deshalb gleich in Bausch und Bogen zu verurteilen, das dünkt mich eine kolossale Dummheit, eine groteske Idee, würdig der abscheulichen Zeiten, die einen Galilei im Kerker schmachten ließen.«
Bizonyára - folytatta Homais - vannak rossz írók, a mint hogy vannak rossz gyógyszerészek is; de hogy ezért valaki egészében elítélje az irodalmat és pálczát törjön a szépművészetek legfontosabbika felett: ez olyan éretlenség, olyan középkori gondolat, mely teljesen méltó azokhoz a gyalázatos időkhöz, a mikor Galileit börtönre vetették.