Alles das wußte Konstantin, und es war ihm eine entsetzliche Pein, diesen flehenden, hoffnungsvollen Blick und diese abgemagerte Hand zu sehen, die sich nur mit Anstrengung hob, um auf dieser straff umspannten Stirn, auf diesen vorstehenden Schultern und der hohlen, röchelnden Brust das Zeichen des Kreuzes zu machen, während doch der arme Leib das Leben, um das der Kranke bat, nicht mehr in sich beherbergen konnte.
Levin mindezt nagyon jól tudta és gyötrelmesen kínos volt neki látni ezt a reménységgel teli, könyörgő pillantást, azt az elsorvadt kezet, mely csak nagy nehezen tudta rávetni a kereszt jelét feszülő homlokára, kiálló vállaira és rekedten hörgő, üres mellére, a mely már nem tudta megőrizni magában azt az életet, a melyért a beteg könyörgött.