Emma fing an zu weinen, nannte ihn sogar ihren lieben guten Lheureux, aber er verschanzte sich immer wieder hinter »diesen Schweinehund, den Vinçard«. Übrigens verfüge er selber über keinen roten Heller in bar. Kein Mensch bezahle ihn. Man zöge ihm das Fell über die Ohren. Ein armer Händler, wie er, könne nichts borgen.
Emma sírt, kedves, jó Lheureux urnak szólította a kereskedőt, de Lheureux folyton Vinçart-ra hivatkozott; mit tehet ő, mikor az a kutya Vinçart nem enged? Különben, neki most nincs egy garasa se; senki se fizet neki; ha gyapja volna a hátán, azt is lenyirnák róla; egy olyan szegény boltos, mint ő, nem adhat nagy kölcsönöket...