Das große Haus mit den alten Familienmöbeln; die zwar nicht vornehmen und etwas unsauberen, aber aufmerksamen alten Diener, augenscheinlich frühere Leibeigene, die ihren Herrn nicht gewechselt hatten; die beleibte, gutherzige Hausfrau mit der Spitzenhaube und dem türkischen Schal, die ihre hübsche Enkelin, eine Tochter ihrer Tochter, auf dem Arme hielt und liebkoste; der forsche Sohn, Schüler der sechsten Gymnasialklasse, der eben aus der Schule kam und bei der Begrüßung seinem Vater die große Hand küßte; die herzlichen, freundlichen Worte und Gebärden des Hausherrn: alles das hatte gestern in Ljewins Herzen unwillkürlich ein Gefühl der Hochachtung und der Teilnahme für Snetkow hervorgerufen.
A nagy ház, a régi, családi bútorokkal; a nem kinyalt, valamelyest ütött-kopott, de azért tiszteletreméltó, öreg inasok, a kik nyilván még az egykori jobbágyok közül valók, s a kik nem cseréltek gazdát; a köpczös, jóságos feleség, csipkés főkötőben s egy török kendővel a vállán, s ölében csinos kis unokájával, leányának a leánykájával, egy fiatal fiú, hatodéves gymnasista, a ki akkor jött haza az iskolából, s üdvözölte az apját, miközben nagy kezét csókolgatta; a ház asszonyának meggyőző és gyöngéd szavai és mozdulatai, - mindez önkéntelen tiszteletet és rokonszenvet keltett tegnap benne.