Es war die Zeit des Jahres, wo der Sommer auf seiner Höhe ist: wo die Getreideernte des laufenden Jahres sich bereits veranschlagen läßt; wo die Sorgen um die Aussaat für das künftige Jahr beginnen und die Heuernte heranrückt; wo der Roggen schon ganz in Ähren steht und graugrün mit seinen noch leichten, nicht vollen Ähren im Winde wogt; wo der grüne Hafer, mit den dazwischen verstreuten gelben Grasbüscheln, ungleichmäßig auf den Spätsaaten herauskommt; wo der frühe Buchweizen schon aufblüht und den Erdboden verdeckt; wo die vom Vieh steinhart gestampften Brachfelder zur Hälfte umgepflügt sind, mit Auslassung der Wege, in deren Erdboden der Hakenpflug nicht eindringt; wo die ausgefahrenen, schon etwas angetrockneten Düngerhaufen bei Sonnenuntergang ihren Geruch mit dem des Wiesenklees vereinen und in den Niederungen, der Sense harrend, wie ein zusammenhängendes Meer die wohlbehüteten Wiesen daliegen, mit den schwärzlichen Haufen von ausgejäteten Sauerampferstauden darin.
Az évnek az az időszaka, nyár dereka volt, a mikor az idei termés már pontosan meghatározható; a mikor beköszöntenek a jövő évi vetés gondjai, és elérkezett a szénagyűjtés ideje; a mikor a rozs már teljesen kihányta a kalászt, s még éretlen, zöldes-szürke és könnyű kalászait hullámosan imbolygatja a szél; a mikor a zöldelő zab egyenetlenűl szökik föl a késői vetésből, a közte szétszórt sárga fűcsomók közül; mikor a korai tatárka már sűrűsödni kezd és elborítja a földet; mikor a marha által kőkeményre taposott ugarok, a bennük hagyott utakkal, a melyeken nem fog a csoroszlya, félig már föl vannak szántva; a mikor reggelenkint a kihordott és kiszáradt trágyarakások együtt illatoznak a mézdús mezei virágokkal, a laposokban pedig a kaszát várva hullámzik a jól ápolt legelők sűrű tengere, közben a kigyomlált sóska feketéllő szárainak egy-egy csomójával.