Nicht mehr wie einst hatte er für sie jene süßen Worte, die Emma zu Tränen rührten, nicht mehr die stürmischen Liebkosungen, die sie toll gemacht hatten. Und so kam es ihr vor, als ob der Strom ihrer eignen großen Liebe, in der sie völlig untergetaucht war, niedriger würde; sie sah gleichsam auf den schlammigen Grund.
Nem szólt hozzá úgy, mint azelőtt; nem suttogta a fülébe azokat az édes szavakat, a melyek Emmát megríkatták; ölelésében már nem volt meg az a hevesség, az a hirtelen tűz, az a túláradó szenvedély, mely Emmát azelőtt az elragadtatástól majdnem őrültté tette; és Emmának úgy rémlett, mintha nagy szerelmük, melyben elmerülve élt, egyre kisebbednék alatta, mint egy folyónak a vize, mely beiszsza magát a mederbe, s lassankint annyira felszikkad, hogy végül már láthatóvá válik az iszap.