Sie wäre mit ihm durch alle Länder Europas gereist, von Hauptstadt zu Hauptstadt, hätte mit ihm Mühen und Erfolge geteilt, die Blumen aufgelesen, die man ihm streute, und seine Bühnenkostüme eigenhändig gestickt. Alle Abende hätte sie, im Dunkel einer Loge, hinter vergoldetem Gitter aufmerksam den Sängen seiner Seele gelauscht, die einzig und allein ihr gewidmet wären.
Akkor talán megismerkedtek volna és megszerették volna egymást! Elképzelte, hogy milyen élete lett volna akkor: bejárják Európának minden országát; fővárosból fővárosba utaznak... osztozik szerelmesének a fáradságában és osztozik a dicsőségében... felszedi a neki dobott virágokat, és ő maga hímezi a díszítést arra a jelmezre, a melyben imádottja a szinpadra lép... aztán, esténkint, beül egy páholyba, és a páholy rácsozatának aranyozott sodronyhálója mögül boldogan hallgatja kedvese szivének megnyilatkozását, mert hiszen ez csak neki énekel, és a szinpadról, mialatt játszik, folyton ő rá néz!