Sie blickte mich unverwandt an. Sie sprach zu meiner Seele, aus unermeßlicher Ferne kamen die Laute und doch waren sie so nahe. In meinem Herzen flüsterte es:
Azután nem a hold jelent meg az égbolton, hanem egy fehér emberi alak, sokáig nézett rám, aztán a lelkemhez szólt, de mérhetetlen messzeségből jött a hangja, és mégis olyan közelről, mintha a szívemben suttogna: