Das Licht glitt über ihre vorgebeugte Stirn wie über glatten Marmor bis hinab in die Augenbrauen. Man konnte nicht sehen, was in ihren Augen geschrieben stand, noch was die Gedanken dahinter sannen.
Mintha márványból lett volna ez a homlok, úgy surrant rajta át a fény, egészen a szemöldök ívéig, de azért semmi sem árulta el, hogy mit nézett Emma az imént a látóhatáron, se azt, hogy mit gondol, mit rejteget lelkének a legmélyén.