Karl legte beide Arme auf Larivières Schultern und starrte ihn verstört und flehend an. Beinahe wäre er ihm ohnmächtig an die Brust gesunken.
Károly körülkarolta mesterét mind a két karjával, és olyan rémülten, olyan könyörgéssel teli tekintettel nézett rá!... aztán, félig ájultan, ráborult a vállára.