Die Bedienerin hatte vielleicht die Absicht, bei Zeit und Gelegenheit die Dinge wieder zu holen oder alle insgesamt mit einemmal hinauszuwerfen, tatsächlich aber blieben sie dort liegen, wohin sie durch den ersten Wurf gekommen waren, wenn nicht Gregor sich durch das Rumpelzeug wand und es in Bewegung brachte, zuerst gezwungen, weil kein sonstiger Platz zum Kriechen frei war, später aber mit wachsendem Vergnügen, obwohl er nach solchen Wanderungen, zum Sterben müde und traurig, wieder stundenlang sich nicht rührte.
A bejárónőnek talán az volt a szándéka, hogy alkalomadtán egyszer majd visszaviszi ezeket a tárgyakat, vagy kidobja együtt valamennyit, valójában azonban ott maradt minden azon a helyen, ahol a dobás után földet ért, hacsak Gregor a lomok között átvergődve el nem mozdította őket a helyükről, eleinte kényszerűségből, mert nem volt elég szabad helye a mászkáláshoz, később azonban egyre növekvő kedvteléssel, bár az efféle kirándulások után szomorúan és holtfáradtan gubbasztott újra órák hosszat egy helyben.