So verächtlich ihr die Verflachung ihres Glückes auch vorkam: aus Gewohnheit oder Verderbtheit klammerte sie sich doch daran. Der Sinnengenuß ward ihr immer unentbehrlicher, so sehr sie sich auch nach höheren Wonnen sehnte.
És aztán - bár az a gyönyörüség, a melyet az ilyen, már igazi szerelem nélkül való ölelkezésben találhatott, nagyon lealacsonyította önmaga előtt - kiábrándultságának és a megaláztatás érzésének ellenére is ragaszkodott ehhez a gyönyörüséghez, megszokásból vagy talán romlottságból; és napról-napra elkeseredettebben hajszolta a gyönyörüséget, minden örömét kimerítve azzal, hogy örömét igen nagynak óhajtotta, akarta.