Inzwischen ging Ljewin in Beinkleidern, aber ohne Weste und Frack, in seinem Hotelzimmer auf und ab, steckte alle Augenblicke den Kopf aus der Tür und blickte den Flur entlang. Aber von dem, den er erwartete, war auf dem Vorsaal nichts zu sehen, und verzweifelt mit den Armen in der Luft umherfahrend, wandte sich Ljewin zu Stepan Arkadjewitsch, der mit Seelenruhe rauchte.
Levin pedig ekközben nadrágban, de mellény és frakk nélkül föl és alá járt fogadói szobájában s a fejét minduntalan kidugván az ajtón, végignézett a folyosón, a hol azonban még mindig híre se volt annak, a kire várakozott, s így a kezeivel hadonászva és végső kétségbeeséssel tért vissza a szobájába s így szólt Arkágyevics Sztepánhoz, a ki nyugodtan szivarozott: