Die schwere Nachmittagsluft ließ sogar die Vögel verstummen. Die ganze Natur lag in starrer Dumpfheit, nur zuweilen unterbrochen durch entferntes Pochen eines Spechtes, wodurch das Schweigen und das Gefühl des Alleinseins nur um so fühlbarer wurde. Der kleine Bursche versank in melancholische Träume.
A természetet a csend varázslata tartotta fogva, amelyet nem tört meg semmi, csak néha-néha hallatszott messziről egy harkály kopácsolása, ami a csend és a magány érzését csak fokozta.