Darja Alexandrowna fuhr bei der bloßen Erinnerung an die aufgesprungenen Brustwarzen zusammen, ein Übel, das sie fast bei jedem Kinde durchgemacht hatte. ›Dann die Krankheiten der Kinder, diese ewige Angst; dann die Erziehung, die häßlichen Neigungen‹ (sie erinnerte sich an die Übeltat der kleinen Mascha in den Himbeeren), ›der Unterricht, das Lateinische – alles das macht soviel Kopfzerbrechen und soviel Mühe.
Alexandrovna Darja már az arra a fájdalomra való puszta visszaemlékezéstől is megremegett, a melyet emlő-bimbóinak a fölszakadásakor csaknem minden gyermekénél érzett. "Azután a gyermek-betegségek, ez az örökös rettegés; azután az emlékek, a rossz hajlamok (a kis Masának a málnásban elkövetett csinyjére gondolt), a tanítás, a latin nyelv, mindez olyan érthetetlen és nehéz.