Der schöne alte Mann mit dem schwarz und grau gesprenkelten Barte und dem dichten, silberweißen Haupthaar stand da, ohne sich zu rühren, und blickte, eine Schüssel mit Honig in der Hand haltend, freundlich und ruhig von der Höhe seines Wuchses auf die Herrschaften herab, von deren Gespräch er offenbar nichts verstand und nichts zu verstehen wünschte.
Az őszbevegyűlt feketeszakállú és sűrű, ezüstös hajú szép öreg, mozdulatlanúl állt ott, kezében a mézes csészével s nyugodtan és szelíden nézett le termetének egész magasságából az urakra, nyilván semmit sem értvén és nem is akarván érteni abból, a mit beszéltek.