Ljewin dachte darüber nach, was jener Wechsel des Ausdrucks auf Kittys Gesicht wohl zu bedeuten gehabt habe, und gab sich bald dem Glauben hin, daß er hoffen dürfe, bald geriet er in Verzweiflung und sah klar ein, daß seine Hoffnung sinnlos sei, fühlte sich aber trotzdem als ein ganz anderer Mensch, völlig unähnlich dem, der er vor ihrem Lächeln und vor den Worten »Auf Wiedersehen!« gewesen war.
Levin azon tünődött, vajon mit jelentett az a változás Kiti arczkifejezésében, s hol arról iparkodott magát meggyőzni, hogy még van remény, hol pedig kétségbeesett és tisztán látta, hogy a reménye esztelen, de e mellett egészen más embernek érezte magát, mint volt az előtt a mosoly előtt és azok előtt a szavak előtt: a viszontlátásra.