»Ich fühle mich wie niedergeschmettert, wie zermalmt; ich bin gar kein Mensch mehr«, sagte Alexei Alexandrowitsch; er ließ ihre Hand los, sah ihr aber weiter in die tränenerfüllten Augen. »Meine Lage ist deshalb so furchtbar, weil ich nirgends, auch in mir selbst nicht, einen Stützpunkt finde.«
Össze vagyok törve, össze vagyok zúzva, nem vagyok ember többé! - szólott Alexandrovics Alexej s eleresztette a grófnő kezét, de még mindig belenézett könnyes szemeibe. - Az én helyzetem azért olyan rettenetes, mert sehol, még önmagamban se találok támaszt.