Und jenes vage Etwas, das ein sorgsamer Beobachter dann und wann in seinem Blicke entdeckte, um es schnell wieder verschwinden zu sehen, ehe er noch jene seltsame, geheimnisvolle Tiefe ergründen konnte, – jenes Etwas, das mich mit Furcht und Schrecken erfüllt hatte, wie wenn ich auf vulkanischem Boden gewandelt und plötzlich die Erde unter meinen Füßen hätte erbeben und einen Abgrund sich vor mir hätte öffnen sehen, – jenes Etwas, ich sah es zuweilen noch jetzt, aber mein Herz klopfte vor Jammer und Mitgefühl, – es lähmte meine Nerven nicht mehr.
Ami pedig azt a homályos valamit illeti - nem tudom, baljósnak nevezzem-e vagy csak fájdalmasnak, hidegen számító volt-e, vagy fásult az a valami, amit gondos megfigyelő néha felvillanni látott a szemében, de aztán eltűnt, mielőtt a kifürkészhetetlen mélységet csak kismértékben is átkutathatta az ember -, ezt a valamit, amitől néha megborzongtam és visszarettentem, mintha vulkán peremén járnék, és egyszerre csak megremegne és kettéválna alattam a föld, ezt a valamit olykor ma is látni vélem, dobogó szívvel, de nem bénult idegekkel.