Er blickte bald nach dem Kreuze, bald nach dem Sterne hin, atmete die frische Winterluft ein, die gleichmäßig ins Zimmer strömte, und verfolgte wie im Traum die Bilder und Erinnerungen, die vor seinem geistigen Auge auftauchten.
Elnézte hol a keresztet, hol a csillagokat, mohón szívta magába az egyenletesen a szobába áradó friss és fagyos levegőt, s mintegy álomban követte a képzeletében fölbukkanó alakokat és emlékeket.