Kein Zweifel! Sie hätte zu ihm hinstürzen mögen, in seine Arme, in seine Umarmung fliehen, als sei er die Verkörperung der Liebe, und ihm laut zurufen: »Nimm mich, entführe mich!
És Emmának kedve lett volna oda rohanni kitárt karjai közé, menedéket keresni az erejében, rá borulni erre az emberre, a kiben magának a szerelemnek a megtestesülését látta, és azt mondani, azt kiáltani neki: "Vigy magaddal, szöktess meg, menjünk valahová messzire!