Voll Bewunderung betrachtete Sergei Iwanowitsch die ganze Zeit hindurch die Schönheit des dichtbelaubten Waldes: bald zeigte er seinem Bruder eine alte Linde, die auf der Schattenseite ganz dunkel, nur mit lauter gelben Nebenblättchen gesprenkelt, aussah und nahe daran war, aufzublühen, bald die wie Smaragd glänzenden jungen, heurigen Schößlinge an den Bäumen.
Ivánovics Szergej egész idő alatt a lombjaitól megfosztott erdő szépségében gyönyörködött, s majd egy virágozni készülő, sárga pálkáktól tarkálló s az árnyékos oldalon egészen sötét, vén hársfára figyelmeztette az öcscsét, majd az idei fák smaragdszínben csillogó fiatal hajtásait mutogatta neki.