Sie küßte Kitty noch einmal, und ohne gesagt zu haben, was denn nun jenes Wichtige sei, verschwand sie festen, flinken Schrittes, mit den Noten unter dem Arm, in dem Halbdunkel der Sommernacht und nahm ihr Geheimnis mit sich, was das Wichtige sei, dem sie diese beneidenswerte Ruhe und Würde zu verdanken hatte.
Még egyszer megcsókolta Kitit, s a nélkül, hogy megmondta volna neki, mi az a legfontosabb, a hóna alatt a kótáival, gyors léptekkel eltűnt a nyári éjszaka félhomályában és elvitte magával annak a titkát, hogy mi a fontos, és mi az, a mi neki olyan irígylésreméltó nyugalmat és méltóságot kölcsönöz.