Emma ließ sich durch seine Worte fangen, mehr noch durch den Klang seiner Stimme und durch seine Gegenwart. Dies war so mächtig, daß sie sich stellte, als schenke sie seinen Ausflüchten Glauben.
Emmát megejtették a szavai, de még inkább a hangja, és az, hogy ujra látta Rudolfot; olyannyira, hogy úgy tett, mintha elhinné, vagy talán el is hitte, hogy mért kellett elszakadniok.