Mr. Brocklehurst begann von neuem. »Dies alles erfuhr ich durch ihre Wohlthäterin; durch die fromme und barmherzige Dame, welche sich der verlassenen Waise annahm, sie wie ihre eigene Tochter erzog, und deren Güte, deren Großmut dieses unglückliche Mädchen durch eine so schwarze, so schändliche Undankbarkeit vergalt, daß ihre ausgezeichnete Beschützerin gezwungen war, sie von ihren eigenen Kindern zu trennen, aus Furcht, daß ihre lasterhafte Verderbtheit die Reinheit der Kleinen besudeln könne.
Attól a kegyes és nagylelkű hölgytől, aki örökbe fogadta az árvát, és úgy nevelte, mintha édesgyermeke lett volna. Ez a szerencsétlen teremtés olyan gonosz hálátlansággal viszonozta a sok jóságot, hogy kiváló pártfogója végre is kénytelen volt őt saját gyermekeitől elkülöníteni, nehogy a rossz példa az ártatlan gyermekek lelkét is megfertőzze.