Sie kannten seine Freigebigkeit, und eine halbe Stunde später blickte der kranke Hamburger Doktor, der im oberen Stockwerk wohnte, mit Neid durch das Fenster nach dieser lustigen russischen Gesellschaft von gesunden Menschen hinunter, die sich da unter dem Kastanienbaum versammelt hatte. In dem geringelten, zitternden Schatten des Laubwerks stand der weißgedeckte Tisch, besetzt mit dem Kaffeegeschirr, mit Brot, Butter, Käse und kaltem Wildbret.
Ösmerték a bőkezűségét, s alig félóra múlva az a beteg hamburgi orvos, a ki az emeleten lakott, irígyen nézte az ablakból a gesztenyefa alatt egybegyűlt jókedvű és egészséges orosz társaságot. A lomboknak apró körökkel imbolygó árnyékában, a fehér asztalkendővel letakart, s kávés-csészékkel, kenyérrel, vajjal, sajttal és hideg vaddal megrakott asztal mellett, lilaszín szalagos fejdíszben ott ült a herczegné és szétosztotta a csészéket s a vajaskenyereket.