Und wieder wurde die ganze Welt vor seinen Augen dunkel; wieder fühlte er sich wie neulich ohne den geringsten Übergang von der Höhe des Glücks, der Ruhe und Würde in den Abgrund der Verzweiflung, des Grimms und der Entehrung hinabgeschleudert; wieder wurden ihm alle Menschen und alles in der Welt widerwärtig.
Megint, mint tegnap is, egyszerre minden átmenet nélkül úgy érezte, hogy a boldogság, a nyugalom és a méltóság magaslatáról lezuhant a kétségbeesés, a düh és a megalázás örvényébe. Megint mindent és mindenkit visszataszítónak talált.