Als sie mit dem Kopfe in das Kissen zurücksank, glaubte sie aus himmlischen Höhen seraphische Harfenklänge zu hören und im Azur auf goldnem Throne, umringt von Heiligen mit grünen Palmen, Gott den Vater in aller seiner erhabenen Herrlichkeit zu schaun. Er winkte, und Engel mit Flammenflügeln wallten zur Erde hernieder, um sie emporzutragen ...
Feje hátra hanyatlott; ugy tetszett neki, mintha már hallaná a végtelenségben a szeráfok hárfáinak zengését; mintha az azurkék égen, arany trónuson, szentek közepett, a kik zöld pálmaágat tartanak a kezükben, az Atyaistent pillantaná meg, fenségének egész teljességében; és mintha az egek urának intésére lángszárnyu angyalok szállanának le a földre, hogy karjaikban magukkal vigyék.