Er fand das Dasein in diesem Neste jammervoll, mit Homais als Freund und Guillaumin als Chef. Dem letzteren, diesem gräßlichen Kanzleimenschen mit seiner goldnen Brille, seinem roten Backenbart, seiner ewigen weißen Krawatte, dem mangelte auch der geringste Sinn für höhere Dinge. Es war nur in der ersten Zeit gewesen, daß er dem Adjunkten mit seinen formellen Diplomatenmanieren imponiert hatte. Wen gab es weiter in Yonville? Die Frau des Apothekers. Die war weit und breit die beste Gattin, sanft wie ein Lamm, brav und treu zu Kindern, Vater, Mutter, Vettern und Basen. Keinen Menschen konnte sie leiden sehen, und in der Wirtschaft ließ sie alles drunter und drüber gehn. Sie war eine Feindin des Korsetts, sah sehr gewöhnlich aus und war in ihrer Unterhaltung höchst beschränkt. Alles in allem war sie eine ebenso harmlose wie langweilige Dame. Obgleich sie dreißig Jahre alt war und er zwanzig, obwohl er Tür an Tür mit ihr schlief und obgleich er täglich mit ihr sprach, war es ihm doch noch nie in den Sinn gekommen, daß sie irgendjemandes Frau sein könne und mit ihren Geschlechtsgenossinnen mehr gemeinsam habe als die Röcke.
Sajnálatraméltó embernek tartotta magát, hogy ebben a faluban kell élnie, a hol Homais a barátja s Guillaumin ur a feljebbvalója. Az utóbbi - aki igen elfoglalt férfiú volt, s aranykeretü szemüveget, vörös pofaszakállt és fehér nyakkendőt hordott - nem sok érzéket tanúsított ama szellemi dolgok iránt, melyek Léont a leginkább érdekelték, bár bizonyos előkelő, angolos modorral tetszelgett, mely kezdetben segédét valósággal elkápráztatta. A mi a gyógyszerész feleségét illette, ez a legjobb feleség volt egész Normandiában; bárány-szelídségü, áldott jó lélek, a ki szerette a gyermekeit, apját, anyját, unokatestvéreit, könnyeket hullatott másoknak a baján, nem sokat törődött a háztartással és gyűlölte a fűzőt; - de ezt a jó asszonyt olyan lomhának és unalmasnak, a külsejét olyan közönségesnek s a társalgását olyan korlátoltnak találta, hogy - ámbátor az asszony harmincz, ő pedig húsz esztendős volt - eszébe se jutott, milyen közel van hozzá ennek az asszonynak a hálószobája; nem gondolt rá, hogy a gyógyszerészné valakire nézve asszony is lehet, s hogy ez az ismerőse a női nemhez tartozik, erre Homaisnénak csakis a ruhája emlékeztette.