Konstantin kannte seinen Bruder und dessen geistigen Entwicklungsgang; er wußte, daß Nikolais Unglaube nicht daher rührte, daß er es leichter gefunden hätte, ohne Glauben zu leben, sondern daher, daß sein Glaube Schritt für Schritt von den Erklärungen, die die moderne Wissenschaft von den irdischen Erscheinungen gibt, zurückgedrängt worden war, und daher wußte er, daß seine jetzige Rückkehr zum Glauben keine normale war, sich nicht auf dem Wege derselben Denkarbeit vollzog, sondern daß sie nur der Not des Augenblicks, dem Selbsterhaltungstrieb und einer sinnlosen Hoffnung auf Genesung entsprang.
Ösmerte a bátyját és a gondolkodásmódját; tudta, hogy az ő hitetlensége nem onnan eredt, hogy könnyebb volt neki hit nélkül élni, hanem onnan, hogy a világi jelenségek modern, tudományos magyarázatai lépésről-lépésre kiszorították a lelkéből a hitet, s ezért azt is tudta, hogy ez a mostani megtérése nem volt természetes és elméjének a munkájából folyó, hanem pusztán önző és időleges, mely a felgyógyulás esztelen reményéből fakadt.