Das Tagesgestirn war im Versinken; der rote Himmel flammte hinter den braunen Stämmen, die in Reih und Glied kerzengerade dastanden und den Eindruck eines Säulenganges an einer goldnen Wand entlang erzeugten. Emma ward bang zumute.
A nap már lenyugvóban volt, s a faágak közül az alkonyi ég vörösen tünt elő. A sok fatörzs arany alapozásból kiváló barna oszlopsorként meredezett előtte; félelem szállotta meg, hivta Dzsalit és sebesen tért vissza Tostes-ba a legrövidebb uton.