»Um so mehr, da ich nicht lange bei Ihnen bleiben kann; ich muß unbedingt noch zu der alten Wrede; ich habe es ihr schon seit hundert Jahren versprochen«, erwiderte Anna, der das Lügen, wiewohl ihrem eigentlichen Wesen fremd, im gesellschaftlichen Verkehr nicht nur geläufig und natürlich geworden war, sondern sogar einen gewissen Genuß bereitete.
Annál is inkább, mert nem maradhatok itt soká, föltétlenül el kell mennem az öreg Vrede-hez. Már száz esztendeje ígérem neki, - szólott Anna, a kire nézve a hazugság, mely pedig idegen volt a természetétől, nemcsak egyszerűvé és természetessé vált a társaságban, de még örömet is okozott neki.