»Du kannst dich jetzt also nicht wundern,« fuhr mein Gebieter fort, »daß es mir schwer wurde, dich für etwas anderes als eine Vision, eine Stimme zu halten, als du so plötzlich gestern Abend vor mir standest; ich meinte, du würdest wieder in Schweigen und in das Nichts zurücksinken, wie jenes mitternächtliche Flüstern und Bergesecho vor dir dahingeschwunden war.
Nem csodálkozhatik rajta - folytatta gazdám -, hogy amikor tegnap este olyan váratlanul felbukkant előttem, nem tudtam elhinni, hogy nem csupán hang és látomás, amely majd éppen úgy elhallgat és szétfoszlik, mint ahogyan az az éjféli suttogás és visszhang elhallgatott és szétfoszlott.