Stepan Arkadjewitsch war bereits in sein Zimmer hinuntergegangen, hatte sich ausgezogen, sich nochmals gewaschen, das gemusterte Nachthemd angelegt und sich zu Bett gelegt; aber Ljewin war noch immer bei ihm, zögerte, das Zimmer zu verlassen, redete von allerlei gleichgültigen Dingen und brachte es nicht fertig, die Frage auszusprechen, die ihm so wichtig war.
Arkágyevics Sztepán már bement a szobájába, levetkőzött, megmosakodott, magára vette fodrozott hálóingét s lefeküdt, és Levin még mindig ott lézengett a szobájában s beszélt mindenféle haszontalanságról, nem lévén elég ereje hozzá, hogy megkérdezze tőle, a mit akar.