Um des Geschickes willen, das mich von der Seite meines Herrn und Meisters gerissen, von ihm, den ich in diesem Leben nicht wiedersehen würde; – um des verzweifelten Kummers und der verhängnisvollen Wut willen – die Folgen meiner Flucht – welche ihn jetzt vielleicht vom Pfade des Rechtes abzogen, zu weit, um noch auf eine schließliche Umkehr hoffen zu dürfen.
Ki tudja, hogy a bánat és a düh - mert biztosan bánkódik utánam, és egyúttal tajtékzik is, hogy megszöktem előle -, ki tudja, mondom, hogy a bánat és a düh nem indítják-e valamely végzetes, jóvátehetetlen lépésre? Nem tér-e le a becsület útjáról, és nem tesz-e valami olyat, amivel végképp fölégeti a hidat maga mögött?