Noch vergnüglicher waren die Augenblicke, wenn sie an den Fluß gelangten, auf den die Reihen stießen, und dann der Alte mit einem festen, nassen Grasbüschel die Sense abwischte, ihre stählerne Klinge in dem frischen Wasser das Flusses abspülte, den Wetzsteinköcher vollschöpfte und ihn Ljewin zum Trinken anbot.
De még örömteljesebbek voltak azok a pillanatok, a mikor a folyóhoz érve, a hova benyúltak a rendek, az öreg a sűrű és nedves fűvel letörölte a kaszáját, a folyó friss vizében leöblítette az aczelát, telemerítette a köszörűkő-tokját és megkínálta vele Levint.