Oft wenn er abends am Fenster saß, sein Pult und seine Papiere vor sich, konnte er mit dem Lesen oder Schreiben innehalten, das Kinn in die Hand stützen und sich Gott weiß welchen Gedan ken hingeben.
Gyakran esténként, mikor az ablakban üldögélt, előtte az asztalon a papírjaival, abbahagyta az írást vagy az olvasást, állát a tenyerén nyugtatta, és átadta magát nem tudom miféle gondolatoknak.