Und sie, sie fühlte sich beglückt und verjüngt, gesünder und besser in ihrer wiedererstandenen leisen Zuneigung für diesen armen Mann, der sie so sehr liebte. Flüchtig schoß ihr der Gedanke an Rudolf durch den Kopf, aber ihre Augen ruhten alsbald wieder auf Karl, und dabei bemerkte sie erstaunt, daß seine Zähne eigentlich gar nicht häßlich waren.
Károly már szinte látta, hogy nemsokára mennyire meg fog növekedni a tekintélye, milyen sokat fog keresni, s milyen boldogan fog élni szerető feleségével; Emmát pedig máris boldoggá tette, hogy egy uj, egészségesebb, jobb érzésben talál felfrissülést, s hogy végre egy kicsit szeretni kezdi ezt a szegény fiút, a ki őt annyira imádja. Egy pillanatra eszébe jutott Rudolf, de ujra Károlyra pillantott: és meglepetve vette észre, hogy Károlynak a fogai nem csúnyák.