Abends, wann die Nacht einbrach und »Mac Farlane's Leuchte« am Horizont flammte, gingen sie längs der Zinnen, einem alten Rundgang, der noch wie ein Halsband das Schloß Malcolm krönt, und hier weilten sie in Gedanken vertieft, die Welt vergessend, auf einem Steinblock sitzend, mitten im Schweigen der Natur unter des Mondes bleichen Strahlen – in Entzücken und die reine Begeisterung versenkt, welche nur liebende Herzen kennen.
Este, napnyugtakor, mikor a látóhatáron kigyulladt "Mac Farlane lámpása", a Malcolm-kastélyt körülcsipkéző bástyákon kóboroltak, és ott ábrándozva, minden másról megfeledkezve, mintha egyedül lennének a világon, egy leomlott kövön ülve a természet csendjében, a sápadt holdvilágnál, míg az éjszaka lassacskán elnyelte a sötétbe borult hegyek ormát, elmerültek abban a tiszta révületben, bensőséges elragadtatásban, melyet egyedül a szerető szívek ismernek.