Sie sahn die Bäume, den blauen Himmel und das Gras nicht zum ersten Male, sie lauschten nicht zum erstenmal dem Plätschern der Wellen und dem Wind, der durch die Blätter rauschte, aber es war ihnen, als hätten sie das alles niemals so genossen, als wäre die Natur vorher gar nicht dagewesen oder als wäre sie erst schön, seitdem ihr Begehren gestillt war.
Nem először láttak fákat, kék eget, pázsitot, nem először hallották a csöndesen folyó viz és a lombok közt fujdogáló szellő hangjait; de, úgy látszik, azelőtt soha se csodálták meg mindezt, mintha a természet csak azóta élne, vagy csak azóta vált volna széppé, mióta vágyaik kielégülést találtak.