Sie hingen mit inniger Liebe an der rotblühenden Heide, in deren Mitte ihr Wohnsitz lag – an dem tiefen Thal, in welches der steinige Reitweg, der sich an ihrem Thor vorüberzog, hinunterführte und sich zuerst zwischen Farrenkraut bewachsenen Hügeln und dann zwischen den wildesten kleinen Waideplätzen hindurchschlängelte, welche je ein weites Heideland begrenzt oder einer Herde grauer Moorlandschafe mit ihren kleinen Lämmern das Leben gefristet haben. Sie hingen mit vollständig enthusiastischer Liebe an dieser Landschaft, wie ich sagte.
Szerették a leányok a bíborpiros tőzeges tájat is, amely házukat körülvette; szerették a völgyet, ahová a kapujuktól kiinduló kavicsos ösvény vezetett, és amely előbb páfrányos partok között kanyargott, aztán elvadult, elgazosodott legelők között, ahol szürke juhnyájak legelésztek bozontos fejű báránykáikkal; szenvedélyesen ragaszkodtak a tájhoz, és én nagyon meg tudtam érteni ezt a ragaszkodást.