Bei der Beantwortung der Fragen nach dem, was mit Anna Arkadjewnas Sachen und Zimmern geschehen solle, zwang er sich mit der größten Anstrengung, eine Miene zu machen, als ob für ihn das Vorgefallene nichts Unvorhergesehenes sei und nichts enthalte, was aus dem Rahmen des Gewöhnlichen heraustrete; und er erreichte seinen Zweck: niemand konnte an ihm eine Spur von seiner Verzweiflung gewahren.
Miközben az arra vonatkozólag hozzá intézett kérdésekre felelgetett, hogy mi történjék Arkágyevna Anna szobáival és holmijával, a lehető legnagyobb erőfeszítéssel azon volt, hogy megőrizze egy olyan embernek a látszatát, a kire nézve a történtek nem jöttek váratlanúl és semmiben se emelkedtek ki a mindennapi események közül, s a czélját el is érte: senki se vette észre rajta a kétségbeesés legcsekélyebb jelét sem.