Αυτά τα θεάματα διπλασιάσανε τις συζητήσεις κι' όσον δε συζητούσανε, η ανία ήτανε τόσο υπερβολική, που η γριά τόλμησε μια μέρα να τους πη: — Θάθελα να ξέρω τι ναι χειρότερο: νάχεις βιαστή εκατό φορές από νέγρους πειρατές, να σούχουν κόψει τόνα κωλομέρι, νάχης ξυλοκοπηθή από τους Βουλγάρους, νάχης μαστιγωθή και κρεμαστή σ' ένα άουτο- νταφέ, νάχης σκιστή με το μαχαίρι, νάχης τραβήξη κουπί σε γαλέρα, νάχης όλες τις δυστυχίες, που έχουμε μεις περάσει, ή να μένης δω, χωρίς να κάμνης τίποτα;
Ilyen látványosságok hatása alatt még hevesebb vitatkozásba kezdtek és amidőn nem vitatkoztak, olyan unalom vett erőt rajtuk, hogy az öregasszony egyszer bátorkodott igy szólni: »Szeretném tudni vajjon mi a rosszabb: ha az embert százszor megbecstelenitik a néger kalózok, ha az embernek levágják az egyik farát, ha megvesszőzik a bulgárok, ha megkorbácsolják és felakasztják egy halottégetési ünnepen, ha keresztbevágják az embert vagy gályarabságra hurcolják, egyszóval minden nyomoruságon átmenni, a mennyit mi kiálltunk - vagy pedig ily tétlenségben itt maradni?