Ο Αγαθούλης, μισός χαρά, μισός λύπη, γοητευμένος, που ξανάδε τον πιστό του υπηρέτη, ξαφνισμένος, που τον είδε σκλάβο, γεμάτος από τη σκέψη να ξανάβρη την αγαπημένη του, με την καρδιά ταραγμένη το πνεύμα άνω κάτω, κάθισε στο τραπέζι με το Μαρτίνο, που παρακολουθούσε με ψυχραιμία όλες αυτές τις περιπέτεις, μαζί με τους άλλους έξι ξένους, που είχαν έρθει να περάσουνε τα καρναβάλια στη Βενετία.
Candide az öröm és fájdalom érzései közt lebegve, örvendve, hogy viszontlátta hüséges szolgáját s elcsodálkozva azon, hogy rabszolga lett belőle, eltelve izgalommal, hogy nemsokára viszontlátja szeretőjét, dobogó szivvel, elfogódott lélekkel ült asztalhoz Martinnal együtt, ki hidegvérrel nézte a kalandos eseményeket és azzal a hat idegennel, ki Velencébe jött farsangot ünnepelni.