Έμενε να μιλήση ο έχτος μονάρχης. Κύριοι, είπε, δεν είμαι τόσο μέγας Αφέντης όπως εσείς· αλλ' επί τέλους υπήρξα βασιλιάς, όπως κάθε βασιλιάς· είμαι ο Θεόδωρος· μ' εκλέξανε βασιλιά της Κορσικής· με ωνομάσανε, &Μεγαλειότατον&, αλλά τώρα μόλις μ' ονομάζουνε &Κύριο&· έκοψα νομίσματα και δεν έχω ούτ' ένα δηνάριο· Είχα δυο γραμματείς της Επικρατείας, και δεν έχω έναν υπηρέτη· είχα καθήσει σε θρόνο κ' έμεινα πολύν καιρό, στη Λόντρα, φυλακή πάνω στ' άχερα· φοβούμαι πολύ, μην πάθω τα ίδια κ' εδώ, αν κ' ήρθα να περάσω, όπως οι Μεγαλειότητές σας, τα καρναβάλια στη Βενετία.
És a hatodik uralkodó is megszólalt: »Uraim, én nem vagyok oly hatalmas uralkodó, mint ti vagytok; de azért én is épp ugy király voltam, mint akárki más; Tivadar vagyok, Korzikának választott királya; ezelőtt Felségednek szólitottak, most be kell érnem az Uram megszólitással is; ezelőtt pénzt verettem s most nincs egy árva dénárom se; azelőtt két államtitkárom volt, most alig telik egy lakájra; sokáig volt részem az uralkodásban és sokáig kellett feküdnöm a londoni tömlöcben szalmán; s attól félek, hogy itt is hasonlóképen járok, holott én is a farsangért jöttem Velencébe, mint felségtek.«