Τέλος, δεσποινίς, έχω πείρα, ξέρω τον κόσμο· λάβετε την ευχαρίστηση να παρακαλέσετε κάθε επιβάτη να σας διηγηθή την ιστορία του κι' αν ευρεθή ένας, που να μην έχη συχνά καταραστή τη ζωή του, που να μην είπε συχνά μέσα του, πως είνε ο δυστυχέστερος των ανθρώπων, ρίξτε με στη θάλασσα με το κεφάλι κάτου.
De száz szónak is egy a vége: kedves kisasszonykám, nekem bőséges tapasztalataim vannak, jól ismerem a világ sorát; szerezd meg magadnak azt az örömöt, hogy minden utassal elmesélteted a történetét; és ha csak egy olyanra is bukkansz, aki sohasem átkozta még életét, ki még sohasem mondta magáról, hogy ő a legszerencsétlenebb az összes teremtmények közül, akkor fejemmel előre lökj a tengerbe.«