Milady, en respirant cet air de l'Océan plus vif et plus balsamique à l'approche de la terre, en contemplant toute la puissance de ces préparatifs qu'elle était chargée de détruire, toute la puissance de cette armée qu'elle devait combattre à elle seule -- elle femme -- avec quelques sacs d'or, se compara mentalement à Judith, la terrible Juive, lorsqu'elle pénétra dans le camp des Assyriens et qu'elle vit la masse énorme de chars, de chevaux, d'hommes et d'armes qu'un geste de sa main devait dissiper comme un nuage de fumée.
Milady beszívta a szárazföld közelében még csípősebb, még balzsamosabb levegőt, végigfuttatta pillantását a hatalmas ünnepi készülődésen, melynek feldúlására ide érkezett, a nagyhatalmú hadseregen, mellyel egyes-egyedül - nő létére - neki kell majd megverekednie, néhány zacskó aranyat vetve a küzdelembe; erre gondolt, és Judithoz hasonlította magát, amikor a félelmetes zsidó szűz behatolt az asszírok táborába, és elvonult szeme előtt a megszámlálhatatlan hadiszer, paripa, ember és harciszekér, csupán azért, hogy kisvártatva mindezt elsöpörje, szertefoszlassa egyetlen kézmozdulattal, ahogy a füstöt kergeti szét a szél.