Elle décousait la doublure d’une robe, dont les bribes s’éparpillaient autour d’elle; la mère Bovary, sans lever les yeux, faisait crier ses ciseaux, et Charles, avec ses pantoufles de lisière et sa vieille redingote brune qui lui servait de robe de chambre, restait les deux mains dans ses poches et ne parlait pas non plus; près d’eux, Berthe, en petit tablier blanc, raclait avec sa pelle le sable des allées.
Egy ruhának a bélését fejtette föl, s körülötte erre is, arra is, szövetdarabok hevertek; az idősebb Bovaryné nem nézett fel a munkájáról s folyton nyikorogtatta ollóját; Károly posztó-papucsában és ócska, barna kabátjában, melyet most már csak otthon, pongyola gyanánt hordott, szótlanul üldögélt, két kezét a zsebeibe mélyesztve; mellettök Berta, a kinek ruháját fehér kötényke védte a szennytől, ide-oda szaladgált, s lapátjával a séta-út homokját kapargatta.