Elles restaient paisibles, allongeant la tête et la crinière pendante, tandis que leurs poulains se reposaient à leur ombre, ou venaient les téter quelquefois; et, sur la longue ondulation de tous ces corps tassés, on voyait se lever au vent, comme un flot, quelque crinière blanche, ou bien saillir des cornes aiguës, et des têtes d’hommes qui couraient.
A kanczák nyugodtan maradtak, fejöket és lógó sörényüket ki-kinyujtogatva; árnyékukban hevertek a csikóik, a melyek néha, szopni, oda mentek hozzájok. És a mint ez a sok összezsúfolt állati test erre-arra imbolygott, a mozgó kaoszból, mint valamely magasabbra felcsapó hullám, ki-kibukkant egy-egy szürke sörény, egy pár hegyes szarv, vagy néhány szaladó embernek a feje.