Emma, néanmoins, l’en consolait avec des mièvreries de langage, comme on eût fait à un marmot abandonné, et même lui disait quelquefois, en regardant la lune:
Hanem azért Emma beczézgető hangon és olyan édeskedésekkel vigasztalgatta Rudolfot, a minőket egy elárvult kis gyereknek szokás mondani, sőt néha így szólt, a holdat nézve: