Puis, quand ses yeux se reportaient sur la cheminée garnie d’écrans chinois, sur les larges rideaux, sur les fauteuils, sur toutes ces choses enfin qui avaient adouci l’amertume de sa vie, un remords la prenait, ou plutôt un regret immense et qui irritait la passion, loin de l’anéantir.
Aztán, mikor tekintete odatévedt a kandalló melegét felfogó kínai ernyőre, a széles függönyökre, a kényelmes karosszékekre, szóval azokra a dolgokra, a melyek életének keserűségét egy kissé megenyhítették, lelkifurdalás vagy inkább végtelen bánat fogta el, a mely szenvedélyességét nem fojtotta el, hanem, ellenkezően, csak még inkább izgatta. Károly nem ügyelt rá.