Nikolaï Ivanovitch, dont on distinguait, à la lumière de la lune, jusqu’au dernier bouton du gilet gris, jusqu’au dernier poil lustré de la barbiche en pointe, partit soudain d’un petit rire saugrenu, se leva et, ne sachant manifestement, dans son trouble, ce qu’il faisait, au lieu d’ôter son chapeau, battit l’air de sa serviette et plia les genoux comme s’il voulait exécuter une danse russe.
Nyikolaj Ivanovics - aki tisztán látszott a holdfényben, szürke mellénye utolsó gombjáig, deres kecskeszakálla utolsó száláig - szemlátomást majd elsüllyedt zavarában; hirtelen felröhögött, felugrott a lócáról, s ahelyett hogy kalapját levette volna, meglengette aktatáskáját, és leguggolt, mintha táncolni készülne.