Ça et là une ferme isolée, quelque boër[1] solitaire, fait de bois, de terre, de morceaux de lave, apparaissait comme un mendiant au bord d'un chemin creux. Ces huttes délabrées avaient l'air d'implorer la charité des passants, et, pour un peu, on leur eût fait l'aumône.
A tájék nagyjából lakatlan volt, itt-ott egy-egy elszórt tanya, néhány fából, földből vagy lávadarabokból épült magányos parasztház, mint valami útmenti koldus: a rongyos kunyhók szinte esedeztek az elhaladók irgalmáért, kis híja, hogy nem adtunk nekik alamizsnát.