Assis dans le coin d’un prosaïque compartiment de chemin de fer avec son costume de tweed et son accent américain, il me donnait néanmoins, quand je scrutais son visage brun et sensible, l’impression qu’il était bien l’héritier de cette longue lignée de seigneurs à sang vif, farouche, dominateur.
Ahogy itt ült, tweedruhájában, amerikai kiejtésével, egy prózai vasúti fülke egyik sarkában, barna, értelmes arcát szemlélve most éreztem meg igazán, hogy mennyire hamisítatlan leszármazottja szenvedélyes, lobogó s tettre kész őseinek.