«Comme son front est doux! s'écria Louisa; son visage n'a aucune de ces irrégularités que je déteste tant; quelle tranquillité dans son oeil et dans son sourire!»
Mary pedig az új vendég szép kis száját és gyönyörű orrát magasztalta. - Hát még a homloka! - áradozott Louisa. - Olyan sima, mint a márvány. Biztosan sohasem szokta dühösen összeráncolni.