Des sarabandes à n’en plus finir se déroulaient dans sa tête; et, comme une bayadère sur les fleurs d’un tapis, sa pensée bondissait avec les notes, se balançait de rêve en rêve, de tristesse en tristesse.
Véget nem érő táncz-zene kezdett gomolyogni fejében, s mint a hogy a bajadér tánczol egy szőnyegnek a virágain, gondolata együtt szökellt, imbolygott, himbálózott ezekkel a hangokkal, álomból álomba, szomorúságból szomorúságba.