Dès qu’ils furent seuls, M. Lheureux se mit, en termes assez nets, à féliciter Emma sur la succession, puis à causer de choses indifférentes, des espaliers, de la récolte et de sa santé à lui, qui allait toujours couci-couci, entre le zist et le zest.
Nem akarta, hogy anyja megtudja a váltó-históriát; félt, hogy aggódni fog, s hogy nyugtalanságát az ő felvilágositásai aligha fogják eloszlatni. Lheureux ur, mihelyt a beszélgetésnek már nem volt idegen hallgatója, s szabadon nyilatkozhatott, azzal kezdte, hogy igen érthető szavakkal, szinte leplezetlenül, szerencsét kivánt Emmának az örökséghez.