– Ah ! toi, toi…, murmura Marguerite en secouant sa tête ébouriffée. Comme tu es malheureux, et comme tu manques de confiance !… C’est pour toi, hier, que j’ai passé la nuit toute nue, à trembler de fièvre, c’est pour toi que j’ai changé de nature, que j’ai passé plusieurs mois dans une petite pièce sombre, à penser uniquement à l’orage sur Jérusalem, c’est pour toi que j’ai usé mes yeux à pleurer, et maintenant que le bonheur nous tombe dessus, tu me chasses !
Ó, te kishitű, szerencsétlen ember! - sóhajtott fel Margarita, boglyas fejét csóválva. - Én tegnap egész éjszaka pucéran szerepeltem a kedvedért, kivetkőztem önmagamból, és természetet váltottam, hónapokig ültem a sötét szobácskámban, és mindig csak egyre gondoltam, a zivatarra Jerusalaim fölött, a szememet kisírtam éretted, és most, amikor csőstül zúdul ránk a boldogság, elkergetsz magadtól!