Elle ne rechignait plus, comme autrefois, à faire des tours dans le jardin; ce qu’il proposait était toujours consenti, bien qu’elle ne devinât pas les volontés auxquelles elle se soumettait sans un murmure; -- et lorsque Léon le voyait au coin du feu, après le dîner, les deux mains sur son ventre, les deux pieds sur les chenets, la joue rougie par la digestion, les yeux humides de bonheur, avec l’enfant qui se traînait sur le tapis, et cette femme à taille mince qui par-dessus le dossier du fauteuil venait le baiser au front: -- Quelle folie! se disait-il, et comment arriver jusqu’à elle?
Emma nem fintorgatta az orrát, mint azelőtt, ha arról volt szó, hogy talán lemehetnének a kertbe, egy kicsit sétálni; mindenbe beleegyezett, a mit Károly ajánlott, még akkor is, ha nem találta ki, hogy mi a czélja férjének: Károly szava parancs volt, melynek meghódolt egy szónyi ellenvetés nélkül. És Léon gyakran láthatta ezt a családi képet: Károly, ebéd után, a kandallónál ül, két kezét a hasán, két lábát a tűzfogón pihentetve; arcza vörös az emésztéstől; szeme ragyog a boldogságtól; a gyermek a szőnyegen mászkál, s a karcsu asszony a karosszék mögül oda hajol férje homlokához és megcsókolja.