Le clerc ne manquait pas de s’y trouver. Dès qu’il entendait la sonnette, il courait au-devant de madame Bovary, prenait son châle, et posait à l’écart, sous le bureau de la pharmacie, les grosses pantoufles de lisière qu’elle portait sur sa chaussure, quand il y avait de la neige.
De soha, kivételképpen se történt meg, hogy a közjegyző segéde valamelyik ilyen este ott ne lett volna a Homais-ék szalonjában. Mihelyt meghallotta a csöngetést, elébe sietett Bovarynénak, elvette a sálját, s a posztószélű sárczipőt is, a melyet Emma havazás idején a czipője fölé húzott, mindig ő helyezte el, a gyógyszertár dolgozóasztala alá.