Le bleu du ciel l’envahissait, l’air circulait dans sa tête creuse, elle n’avait qu’à céder, qu’à se laisser prendre; et le ronflement du tour ne discontinuait pas, comme une voix furieuse qui l’appelait.
Azt hitte, hogy az ég kékjében szédeleg; a levegő át meg átjárta elkábult fejét; csak az kellett, hogy elereszsze, hogy oda engedje magát; és az esztergapad szakadatlanul zakatolt, mint egy dühös hang, mely hívja.