Un peu au delà, la montagne n'avait plus ni fleurs ni gazon, la mousse lui servait de tapis, le roc de pierre précieuse. Le pays, d'abord inculte, devenait sauvage; la fraîcheur se changeait en froid.
A patak itt vízesésszerűen zuhogott alá, s kissé odább a hegy már lerázta magáról a füvet és virágokat, csak hangaruhát viselt és sziklaékszereket, vadsága zordságba csapott át, üdesége komorságba; a magány vesztett reményének szállása volt ez, s a csend végső menedéke.