Un soupir s'échappa de la bouche de Mme Bonacieux, effleurant celle de d'Artagnan; ce soupir, c'était cette âme si chaste et si aimante qui remontait au ciel.
Bonacieux-né felsóhajtott, D'Artagnan az ajkán érezte leheletét; egy szerelmes, tiszta nő lelke volt ez a sóhaj, most szállt vissza otthonába, az égbe.