Ce spectacle faisait à la fois le plaisir et le désagrément des yeux: le plaisir, car rien n’était plus curieux que ces trombes errant par la plaine, luttant, se confondant, s’abattant, se relevant dans un désordre inexprimable; le désagrément, car une poussière impalpable se dégageait de ces innombrables _medanos_, et pénétrait à travers les paupières, si bien fermées qu’elles fussent.
Ez a látvány gyönyörűség és egyben kellemetlenség a szemnek; gyönyörűség, mert mi sem érdekesebb, mint e síkságon bolyongó, egymással birkózó, elvegyülő, elomló, majd leírhatatlan kavarodásban feltámadó homoktölcsérek; a kellemetlenség meg az, hogy a számtalan medanóból felszálló finom por a legerősebben összezárt szemhéjak mögé is behatol.