Quand on contemple leurs tombeaux, ou les cabanes en pierre grise qui s’accrochent au flanc des collines, on se sent tellement loin de son époque que si un homme chevelu, vêtu de peaux de bêtes, se glissait hors de sa porte basse et ajustait une flèche à son arc, sa présence paraîtrait encore plus naturelle que la mienne.
Egyetlen pillantást kell csak vetni a kopár domboldalakon szerteszét heverő, szürke kőkunyhókra, s a szemlélő máris az ősidőkben érezheti magát. Nem csodálkoznék, ha egyszer csak állatbőrbe öltözött, bozontos embert pillantanék meg, amint éppen kimászik az alacsony ajtón, vagy kőhegyű nyilat illeszt íja húrjára...