Mais avouez que quand une femme, dans la rue, se voit invitée chez on ne sait qui… Je n’ai pas de préjugés, je vous le jure (Marguerite eut un sourire sans gaieté), mais je ne vois jamais d’étrangers et je n’ai aucune envie d’en fréquenter… de plus, mon mari… mon drame, voyez-vous, c’est que je vis avec quelqu’un que je n’aime pas… mais je considère que ce serait une indignité de gâcher sa vie… De lui, je n’ai jamais reçu que des bienfaits…
De hát ismerje el, hogy egy nőt csak úgy az utcáról vendégségbe hívnak... nekem igazán nincsenek előítéleteim, ezt elhiheti - Margarita szomorúan elmosolyodott -, de külföldiekkel sohasem találkozom, nem is óhajtok velük érintkezni... meg aztán, a férjem... életem tragédiája, hogy olyan férfival élek, akit nem szeretek... de azért nem akarom elrontani az életét, ezt méltatlannak érezném... ő mindig jó volt hozzám...