Depuis vingt ans qu’il s’occupait de théâtre, Varienoukha en avait vu de toutes les couleurs. Mais là, il sentit qu’un épais brouillard envahissait son esprit, et il ne trouva rien d’autre à prononcer qu’un lieu commun, en l’occurrence complètement inepte :
Húszesztendős színházi munkája során Varenuha már sok mindent látott; de most úgy érezte, elméje elködösül, nem tud kinyögni semmit, csak ezt az értelmetlen közhelyet: