Henri IV, assiégeant Paris, faisait jeter par-dessus les murailles du pain et des vivres; le cardinal fit jeter des petits billets par lesquels il représentait aux Rochelois combien la conduite de leurs chefs était injuste, égoïste et barbare; ces chefs avaient du blé en abondance, et ne le partageaient pas; ils adoptaient cette maxime, car eux aussi avaient des maximes, que peu importait que les femmes, les enfants et les vieillards mourussent, pourvu que les hommes qui devaient défendre leurs murailles restassent forts et bien portants.
IV. Henrik, amikor Párizst ostromolta, kenyeret és más élelmet dobáltatott át a falakon; a bíboros ehelyett cédulákat szórt a La Rochelle-iek közé arról, milyen igazságtalan, önző és barbár módon bánnak velük a vezetőik: dúskálnak a gabonában, ahelyett hogy szétosztanák; azt az elvet követik - mert nekik is vannak elveik -, hogy nem baj ha a nők, gyerekek és öregek éhen halnak, csak a falakat védő férfiak maradjanak erősek, egészségesek.