-- Ah! pardieu, ma chère dame, dit d'Artagnan en mettant pied à terre et en jetant la bride de son cheval au bras de Planchet, vous me rendez la vie; où est-il, ce cher Aramis, que je l'embrasse? car, je l'avoue, j'ai hâte de le revoir.
Istennek hála, édes nagysám! - szólt D'Artagnan; lepattant a lóról, s a kantárt Planchet-nek vetette - ez ám a jó hír! Hol van hát az a drága, jó Aramis, hadd ölelem meg, mert nem is tagadom alig várom, hogy viszontlássam.