Au lit, le matin, et côte à côté sur l’oreiller, il regardait la lumière du soleil passer parmi le duvet de ses joues blondes, que couvraient à demi les pattes escalopées de son bonnet.
Károlynak a tekintete szivesen időzött ezekben a mélységekben, s gyönyörködött benne, hogy a ragyogó tükörben kicsinyitve, igen kicsinyitve, ott látja önmagát is, a hálósipkájával, s nyitott ingének a felső részével. Fölkelt.