La lune montait majestueusement à l'horizon; laissant bien loin derrière elle le sommet des collines qu'elle avait d'abord éclairées, elle semblait aspirer au sombre zénith, perdu dans les distances infinies.
Az eget bámultam, az ég végtelen sötétkékjét, az ünnepélyes lassúsággal felkúszó holdat. Mintha felfelé nézett volna a hold, miközben egyre magasabbra emelkedett, az égbolt csúcsa felé igyekezvén.