Elle se précipitait vers lui, elle se blottissait contre, elle remuait délicatement ce foyer près de s’éteindre, elle allait cherchant tout autour d’elle ce qui pouvait l’aviver davantage; et les réminiscences les plus lointaines comme les plus immédiates occasions, ce qu’elle éprouvait avec ce qu’elle imaginait, ses envies de volupté qui se dispersaient, ses projets de bonheur qui craquaient au vent comme des branchages morts, sa vertu stérile, ses espérances tombées, la litière domestique, elle ramassait tout, prenait tout, et faisait servir tout à réchauffer sa tristesse.
Emma oda menekült a melegítő lánghoz, leguggolt mellé, gondosan összekaparta a parazsat, ujra meg ujra megigazítgatta a már-már kialudni készülő tüzet, aztán kereste, kutatta a közelben, hogy mivel éleszthetné tovább a tüzet; összeszedett mindent: legrégibb emlékeit épp úgy, mint a legközvetetlenebb mult eseményeit, - a mit tapasztalt és a mit csak elképzelt, - a szerelem gyönyörüségeire való vágyódását, mely lassankint ellankadt, eloszlott, - a boldogság után sóvárgását, szép terveit, melyek úgy törtek össze, mint a hogy a száraz galylyakat töri össze a szél, - meddő erényét, - házi nyomoruságát, - mindent összeszedett, mindent felhasznált, hogy tovább melegíthesse vele, hogy ujra fölmelegíthesse bánatát, szomoruságát.