Elle n’y tenait plus, elle courut dans la salle comme pour y porter les abricots, renversa le panier, arracha les feuilles, trouva la lettre, l’ouvrit, et, comme s’il y avait eu derrière elle un effroyable incendie, Emma se mit à fuir vers sa chambre, tout épouvantée.
Emma már nem tudott uralkodni magán; beszaladt a kosárral az ebédlőbe, mintha odabenn akarná elhelyezni a baraczkot, felborította a kosarat, kikapkodta a szőlőleveleket, ráakadt a levélre, felbontotta, és, mintha rettenetes tűzvész tört volna ki mögötte, futásnak eredt, és halálra rémülten rohant a szobája felé, fel az emeletre.