Elle aurait voulu, comme autrefois, être encore confondue dans la longue ligne des voiles blancs, que marquaient de noir ça et là les capuchons raides des bonnes soeurs inclinées sur leur prie-Dieu; le dimanche, à la messe, quand elle relevait sa tête, elle apercevait le doux visage de la Vierge parmi les tourbillons bleuâtres de l’encens qui montait.
Arra gondolt, milyen jó volna, ha most is, mint egykor, ott volna a fehér fátyolos alakok hosszú sorában, melyet csak itt-ott szakított meg egy kis feketeség: az imazsámolyaikra hajló kedves testvérek keményre vasalt kámzsája. Eszébe jutott, hogy vasárnaponkint, a mise alatt, ha fölemelte a fejét, a tömjén kékesen kavargó füstoszlopának közepett ott látta a Szűz édes arczát.