Jacques Paganel nomma fièrement le brave M De Tonneins, un excellent homme, ancien avoué de Périgueux, un peu trop barbu, et qui avait subi ce que les rois détrônés appellent volontiers «l’ingratitude de leurs sujets».
Jacques Paganel büszkén nevezte meg a derék de Tonneins urat, a kiváló, kissé túl hosszú szakállú périgueux-i ügyvédet, akire az a sors várt, amiről a trónfosztott királyok finoman úgy beszélnek: "alattvalóik hálátlansága".