On s’était dit adieu, on ne parlait plus; le grand air l’entourait, levant pêle-mêle les petits cheveux follets de sa nuque, ou secouant sur sa hanche les cordons de son tablier, qui se tortillaient comme des banderoles.
A hüvös szél ide-oda tánczoltatta a lány nyakszirtjén a finom hajpihét, majd kötőjének a pántlikájával kezdett játszadozni s addig lengette, kuszálta össze-vissza, mig végre valóságos csokorrá göngyölitgette a csipőjét övező s hátul megkötött két fehér szalagot.