Enfin on entendit un choc; les cordes en grinçant remontèrent. Alors Bournisien prit la bêche que lui tendait Lestiboudois; de sa main gauche, tout en aspergeant de la droite, il poussa vigoureusement une large pelletée; et le bois du cercueil, heurté par les cailloux, fit ce bruit formidable qui nous semble être le retentissement de l’éternité.
Ekkor Bournisien átvette az ásót, melyet Lestiboudois oda nyujtott neki, s míg jobbkezével tovább hintette a sírra a szenteltvizet, balkezének egy erőben teljes mozdulatával, az ásóról egy jó lapátnyi földet dobott a koporsóra. És a koporsó fája, a mint a kövecses föld megütötte, azt a borzasztó dübörgést hallatta, a mely mintha az örökkévalóságból hangoznék felénk.