Donc, il savait (et mieux qu’elle) la longue histoire de ces billets, minimes d’abord, portant comme endosseurs des noms divers, espacés à de longues échéances et renouvelés continuellement, jusqu’au jour où, ramassant tous les protêts, le marchand avait chargé son ami Vinçart de faire en son nom propre les poursuites qu’il fallait, ne voulant point passer pour un tigre parmi ses concitoyens.
Tehát jól tudta (sőt jobban tudta, mint Emma), hogy Emma váltói micsoda kalandokon mentek keresztül, kiknek a kezén fordultak meg, hogyan növekedtek fel és hogyan szaporodtak meg, a mint mult az idő. Tudta, hogy ezek a váltók eleinte csak kis összegekről szóltak, s úgy voltak kiállítva, hogy az adósnak a fizetésre hosszabb haladékot engedtek; tudta továbbá, hogy mikor a váltók lejártak, Emma csak úgy halaszthatta el a fizetést, hogy egyre több váltót kellett aláirnia, egyre rövidebb határidőre és egyre nagyobb összegekről; tudta végül, hogy Lheureux egy szép napon összeszedte a sok óvást, és megkérte barátját, Vinçart-t, hogy ez a maga nevében perelje a váltókat, mert Lheureux szeretett volna polgártársai között úgy szerepelni, mintha ő csak a becsületes közbenjáró lett volna, s mintha Vinçart volna az, a ki rendelkezik.