Emma se taisait; et M. Lheureux, qui mordillonnait les barbes d’une plume, sans doute s’inquiéta de son silence, car il reprit:
Bovaryné most már hallgatott; és Lheureux urat, a ki egy tollszárral piszkálgatta a szakálát, alighanem nyugtalanította ez a csend, mert így folytatta: