Alors, elle entendit tout au loin, au delà du bois, sur les autres collines, un cri vague et prolongé, une voix qui se traînait, et elle l’écoutait silencieusement, se mêlant comme une musique aux dernières vibrations de ses nerfs émus.
Ekkor a messzeségből, az erdőn túl lévő halmok felől, határozatlan, hosszas kiáltást hallott: egy vontatott és panaszos hangot. Csöndesen hallgatta, mint valami zenét, mely felizgatott idegeinek utolsó rezgéseit kisérte.