Quelquefois aussi, elle lui parlait des choses qu’elles avait lues, comme d’un passage de roman, d’une pièce nouvelle, ou de l’anecdote du grand monde que l’on racontait dans le feuilleton; car, enfin, Charles était quelqu’un, une oreille toujours ouverte, une approbation toujours prête.
Néha beszélgetett is az urával; elmondta neki, hogy mit olvasott, mi a legérdekesebbik jelenete a regényének, mi a meséje a legujabb párisi színdarabnak, s micsoda mendemondákat olvasott egy-egy tárczában, a nagyvilág embereiről, mert, végre is, Károly ott volt, s figyelmesen meghallgatta és hűségesen helyeselte mindazt, a mit mondott.