Emma priait, ou plutôt s’efforçait de prier, espérant qu’il allait lui descendre du ciel quelque résolution subite; et, pour attirer le secours divin, elle s’emplissait les yeux des splendeurs du tabernacle, elle aspirait le parfum des juliennes blanches épanouies dans les grands vases, et prêtait l’oreille au silence de l’église, qui ne faisait qu’accroître le tumulte de son coeur.
Emma buzgón fohászkodott, vagy inkább erőködött, hogy buzgón fohászkodhassék, abban a reményben, hogy az ég talán felvilágosítja s útbaigazítja: mittevő legyen; és hogy lekönyörögje az égi segedelmet, el akarta forditani tekintetét mindentől, a mi földi, s rá irányította szemét a szentségtartó fényességére; mély lélekzetet vett, hogy jobban magába szívhassa a nagy vázákban fehérlő esti violák kinyilt virágainak illatát; és rajta volt, hogy ne halljon egyebet, csak a templom csendjét - a mi még inkább növelte szivének háborgását.