Apres quelques minutes, elle fut rappelée a la réalité par la voix de son compagnon. D’un accent qui exprimait la compassion, mais aussi une certaine gene, il lui disait : – J’ai peur, en restant pres de vous, de m’etre montré indiscret.
Zsebkendőjébe temetve arcát, csakhamar megfeledkezett mindenről, s csak néhány perccel később ocsúdott fel, amikor vendége részvevő, de tartózkodó hangon megszólalt: - Attól félek, hogy már régóta egyedül szeretne maradni, s nem is tudom egyébbel menteni ittlétemet, csak őszinte, de tehetetlen részvétemmel.