Le soir, pour partir, les chevaux gorgés d’avoine jusqu’aux naseaux, eurent du mal à entrer dans les brancards; ils ruaient, se cabraient, les harnais se cassaient, leurs maîtres juraient ou riaient; et toute la nuit, au clair de la lune, par les routes du pays, il y eut des carrioles emportées qui couraient au grand galop, bondissant dans les saignées, sautant par-dessus les mètres de cailloux, s’accrochant aux talus, avec des femmes qui se penchaient en dehors de la portière pour saisir les guides.
Éjjel, mikor hazafelé készültek, a zabbal jól tartott és alaposan ellustult lovak sehogyse akartak a kocsirud mellé állani; ágaskodtak, rugtak, egyik-másik istráng elszakadt, a gazdáik káromkodtak vagy nevettek; s egész éjszaka, a Bertaux-ból szétágazó utakon mindenfelé, veszettül iramló szekereket lehetett látni a hold világánál, megvadult lovakat, melyek neki rohantak az ároknak, ide-oda rángatott kocsikat, melyek iszonyuakat zökkentek a kőrakásokon vagy megrekedtek a lejtős helyeken, és ijedt asszonyokat, akik kihajoltak a kocsiból, hogy megragadhassák a gyeplőt.