Madame Bovary, le soir, n’alla pas chez ses voisins, et, quand Charles fut parti, lorsqu’elle se sentit seule, le parallèle recommença dans la netteté d’une sensation presque immédiate et avec cet allongement de perspective que le souvenir donne aux objets.
Bovaryné akkor este nem ment át a szomszédba és mikor Károly kiment a házból, a magánosság zavartalanságában önkéntelenül folytatta a megkezdett összehasonlitást, azzal a világos látással, a melyet a majdnem közvetetlen benyomás ad, de egyszersmind ama távlatbeli nagyításokkal, a melyekkel az emlékezés nyujtja meg a tárgyakat.