Cependant Athos souriait de ce charmant sourire mélancolique, si bien séant à sa noble figure, et Porthos buvait en jurant qu'Aramis ne serait jamais qu'un curé de village.
Athos minderre csak mosolygott kedves, nemes vonásaihoz oly jól illő mélabús mosolyával, Porthos pedig nagyot kortyintott, és szidta Aramist, hogy falusi plébánosságnál soha nem viszi többre.