Jeanne d’Arc, Héloïse, Agnès Sorel, la belle Ferronnière et Clémence Isaure, pour elle, se détachaient comme des comètes sur l’immensité ténébreuse de l’histoire, où saillissaient encore çà et là, mais plus perdus dans l’ombre et sans aucun rapport entre eux, saint Louis avec son chêne, Bayard mourant, quelques férocités de Louis XI, un peu de Saint-Barthélemy, le panache du Béarnais, et toujours le souvenir des assiettes peintes où Louis XIV était vanté.
Ezek ugy tüntek fel előtte, mint megannyi üstökös a történelem sötét végtelenségében, amelyből, rajtok kivül és semmi összefüggésben velök, még csak néhány alak és néhány jelenet domborodott ki lelki szeme előtt: Szent Lajos a tölgyfájával, a haldokló Bayard, XI. Lajos egyes kegyetlenkedései, valami kevés a Szent Bertalan-éjből, a béarni tollforgója, de legkivált azok a jelenetek, amelyek a festett tányérokon XIV.