Emma recevait ces leçons; madame Bovary les prodiguait; et les mots de ma fille et de ma mère s’échangeaient tout le long du jour, accompagnés d’un petit frémissement des lèvres, chacune lançant des paroles douces d’une voix tremblante de colère.
Szomoruan nézte fiának a boldogságát, mint ahogy a tönkrejutott ember nézi az ablakon át azokat, akik teritett asztalnál ülnek az ő hajdani kastélyában. Emlékezések czimén eszébe juttatta fiának, mennyit szenvedett, mennyit áldozott érte, s összevetve mindezt Emmának a hanyagságaival, arra az eredményre jutott, hogy fia nem cselekszik okosan, amikor ennyire bálványozza s ennyire elkényezteti a feleségét.