Croyant qu’il était de son devoir de prodiguer au médecin le plus de politesses possible, à cause de sa position douloureuse, il le pria de ne point se découvrir la tête, lui parla à voix basse, comme s’il eût été malade, et même fit semblant de se mettre en colère de ce que l’on n’avait pas apprêté à son intention quelque chose d’un peu plus léger que tout le reste, tels que des petits pots de crème ou des poires cuites.
Rouault apó kötelességének tartotta: a lehető legtöbb figyelmességet tanusitani vendégével szemben; ugy gondolkozott, hogy a mélyen sujtott embert kettőzött gyöngédség illeti meg. Kérte, hogy csak tartsa fenn a kalapját, halk hangon beszélt hozzá, mint nagybeteghez szokás, és zsörtölődött, ha nem készitettek az orvos számára külön valami könnyebb ételt, tejhabos dolgokat vagy körte-befőttet.