Le ménétrier allait en tête, avec son violon empanaché de rubans à la coquille; les mariés venaient ensuite, les parents, les amis tout au hasard, et les enfants restaient derrière, s’amusant à arracher les clochettes des brins d’avoine, ou à se jouer entre eux, sans qu’on les vît.
Elül ment a hegedüs, felpántlikázott hangszerével, aztán az ifju pár, a rokonok, a jóbarátok és ismerősök - az utóbbiak, ahogy éppen egymáshoz kerültek - végül a gyermekek, akik messzire elmaradoztak, hogy harangvirágot szedhessenek a zabvetésben, vagy hogy felügyelet nélkül játszadozhassanak.