Le Maître l’écarta et dit sourdement : – Ne pleure pas, Margot, ne me tourmente pas, je suis gravement malade. (Il s’agrippa d’une main au rebord de la fenêtre, comme s’il voulait sauter dehors et s’enfuir, puis, parcourant du regard les personnages assis, il eut un rictus et s’écria :) J’ai peur, Margot !
A Mester eltolta magától, és csüggedten rászólt: - Ne sírj, Margó, ne kínozz, súlyos beteg vagyok... - Megkapaszkodott az ablakpárkányban, mintha fel akarna ugrani rá, hogy elmeneküljön, majd egy pillantást vetett a szobában ülőkre, és felordított: - Félek, Margó!