Puis, en s’efforçant de ne pas me regarder dans les yeux, cette Lapchennikova m’informa que la rédaction avait de la matière pour deux ans d’avance et que, par conséquent, la question de la publication de mon roman, comme elle dit, « tombait d’elle-même ».
Lapsonnyikova, gondosan ügyelve rá, hogy tekintetünk a világért se találkozzék, közölte velem, hogy a folyóirat két évre el van látva anyaggal, regényem közlése ezek szerint - ahogy kifejezte magát - “nem aktuális”.