Mais, à partir de ce moment, elle n’écouta plus; et le choeur des conviés, la scène d’Ashton et de son valet, le grand duo en ré majeur, tout passa pour elle dans l’éloignement, comme si les instruments fussent devenus moins sonores et les personnages plus reculés; elle se rappelait les parties de cartes chez le pharmacien, et la promenade chez la nourrice, les lectures sous la tonnelle, les tête-à-tête au coin du feu, tout ce pauvre amour si calme et si long, si discret, si tendre, et qu’elle avait oublié cependant.
De ettől fogva Emma már nem hallgatta az énekeseket; és a lakodalmas nép kara, Ashton és szolgájának jelenete, a nagy D-dur duo, mind úgy zajlott le előtte, mint a mi a messzeségben történik; mintha a hangszerek már halkabban szóltak volna és mintha a szereplők odább huzódva játszották volna el a további jeleneteket; Emmának eszébe jutottak azok az órák, a mikor a gyógyszerésznél kártyáztak, a mikor Léon elkisérte a dajkához, a mikor a kerti sátorban felolvasott neki, s a mikor a kandalló mellett hosszasan elbeszélgettek kettecskén, az egész szerelmeskedés, a mely olyan sokáig tartott, a mely olyan csöndes és illedelmes volt, a melyben annyi volt az érzés és annyi a tartózkodás, s a melyet mégis - elfelejtett!