En effet, le sieur Bovary père venait de décéder l’avant-veille, tout à coup, d’une attaque d’apoplexie, au sortir de table; et, par excès de précaution pour la sensibilité d’Emma, Charles avait prié M. Homais de lui apprendre avec ménagement cette horrible nouvelle. Il avait médité sa phrase, il l’avait arrondie, polie, rythmée; c’était un chef-d’oeuvre de prudence et de transitions, de tournures fines et de délicatesse; mais la colère avait emporté la rhétorique.
Csakugyan az történt, éppen két nappal Emma hazaérkezése előtt, hogy az idősebb Bovary urat, pár perczczel azután, hogy fölkelt az asztaltól, hirtelen megütötte a guta, és pedig úgy, hogy nyomban meghalt; és Károly, a ki igen aggódott, hogy Emmának, a ki oly rendkivül érzékeny, a halálhír még az egészségére is rossz hatással lehet, az óvatosság és gyöngédség nagy túlzásával arra kérte Homais urat, hogy Emmának minél kiméletesebben adja tudtára ezt a borzasztó ujságot, nagyobb vigyázattal, mint ő tehetné.