Quand l’orage éclata, la bonne Prascovia Fiodorovna alla voir le poète. Fort alarmée de le trouver en pleurs, elle ferma le store afin que les éclairs n’effrayassent pas le malade, ramassa les feuillets qui traînaient sur le plancher et, les gardant à la main, courut chercher le docteur.
Praszkovja Fjodorovna, a jószívű, kövér felcsernő, aki a zivatar alatt benézett a költőhöz, megijedt könnyeitől, leeresztette a függönyt, hogy a villámlás ne idegesítse a beteget, összeszedte a földről a teleírt lapokat, és egyenest az orvoshoz szaladt velük.