Quand il s’apercevait qu’on était loin derrière lui, il s’arrêtait à reprendre haleine, cirait longuement de colophane son archet, afin que les cordes grinçassent mieux, et puis il se remettait à marcher, abaissant et levant tour à tour le manche de son violon, pour se bien marquer la mesure à lui-même.
Csak akkor lélekzett egyet, mikor észrevette, hogy a násznép messze elmaradt mögötte. Meggyantázta a vonóját, hogy a húrok jobban nyekeregjenek, aztán ujra megindult, hegedüjének a nyakát le s fel jártatva, hogy jól megjegyezze magának az ütemet.