Léon fuyait; car il lui semblait que son amour, qui, depuis deux heures bientôt, s’était immobilisé dans l’église comme les pierres, allait maintenant s’évaporer, telle qu’une fumée, par cette espèce de tuyau tronqué, de cage oblongue, de cheminée à jour, qui se hasarde si grotesquement sur la cathédrale comme la tentative extravagante de quelque chaudronnier fantaisiste.
Léon menekült; mert úgy rémlett neki, hogy szerelme, mely már majdnem két óra óta oly mozdulatlanná vált a templomban, mint a sirkövek, most már el fog gőzölögni, mint a füst, ezen a csonka kürtőhöz, hosszukás ketreczhez, áttört kéményhez hasonlatos valamin, mely oly furcsán meredezik a székesegyházon, mintha egy nagyratörő és ábrándokat kergető kazánkovácsnak a merész és hóbortosan eredeti kisérlete volna.