Ivan Nikolaïevitch trouve toujours cet habitant de la propriété dans la même pose rêveuse, le regard tourné vers la lune, Ivan sait que l’homme assis, après avoir admiré la lune, dirigera immanquablement son regard vers la fenêtre de la tour, qu’il fixera intensément, comme s’il attendait qu’elle s’ouvre soudain et qu’apparaisse dans l’encadrement quelque chose d’inhabituel.
Azt is tudja Ivan Nyikolajevics, hogy a ház e lakója, miután egy ideig gyönyörködött a teliholdban, tekintetét a kiugró erkély ablaka felé fordítja, és merően nézi, mintha azt várná, mindjárt kitárul, és az ablakpárkányon valami rendkívüli jelenik meg.