Alors Milady réunissait toute son énergie, murmurant au fond de sa pensée le nom de Felton, la seule lueur de jour qui pénétrât jusqu'à elle au fond de l'enfer où elle était tombée; et comme un serpent qui roule et déroule ses anneaux pour se rendre compte à lui-même de sa force, elle enveloppait d'avance Felton dans les mille replis de son inventive imagination.
Milady minden erejét megfeszítette, és lelke legmélyén Felton nevét hajtogatta. Ez volt az egyetlen reménysugár, mely elhatolt hozzá, a kárhozat mélységeibe, s mint a kígyó, ha felgöngyöli, majd ismét kitárja teste gyűrűit, hogy újra meg újra megbizonyosodjon erejéről, ő is már jó előre át- meg átfonta Feltont kifogyhatatlan képzelete ezer bogával.