Ah! dit madame de Parolignac, l'ennuyeux mortel! comme il vous dit curieusement ce que tout le monde sait! comme il discute pesamment ce qui ne vaut pas la peine d'être remarqué légèrement! comme il s'approprie, sans esprit, l'esprit des autres! comme il gâte ce qu'il pille! comme il me dégoûte! mais il ne me dégoûtera plus; c'est assez d'avoir lu quelques pages de l'archidiacre.
Ó, szólalt meg Polignac asszony, az az unalmas halandó! milyen naivul elmond mindent, amit az egész világ tud! milyen fontoskodással mond el olyan dolgot, melyekről nem is érdemes megemlékezni! és szellemesség hiányában hogy sajátitja ki mások szellemességeit! s hogy elrontja, amit más iróktól kiollóz! ó mint utálom!... De többet már nem fog bosszantani; teljesen elég, ha néhány lapot elolvastunk az esperes ur irásaiból.«