Un domestique, derrière sa chaise, lui nommait tout haut, dans l’oreille, les plats qu’il désignait du doigt en bégayant; et sans cesse les yeux d’Emma revenaient d’eux-mêmes sur ce vieil homme à lèvres pendantes comme sur quelque chose d’extraordinaire et d’auguste.
Egy szolga mindig ott állt a háta mögött és hangosan kiáltotta a fülébe, hogy mi az az étel, amelyre reszkető ujjaival rámutatott, érthetetlen szótagokat dadogva. Emma alig tudta levenni róla a szemét.