Elle le pressait, lui prédisait la gloire, et c’est ainsi qu’elle se mit à l’appeler « Maître ». Elle attendait impatiemment les derniers mots promis sur le cinquième procurateur de Judée, elle récitait d’une voix chantante des phrases entières qui lui avaient plu, et elle disait que ce roman était sa vie.
Türelmetlenül várta a regény megígért utolsó szavait Judea ötödik helytartójáról, fennhangon, dallamosan ismételgetett egyes mondatokat, amelyek kiváltképp tetszettek neki, és váltig állította, hogy ebben a regényben az ő élete van megírva.