Alors il cinglait de plus belle ses deux rosses tout en sueur, mais sans prendre garde aux cahots, accrochant par-ci par- là, ne s’en souciant, démoralisé, et presque pleurant de soif, de fatigue et de tristesse.
Ujból megostorozta tehát a két gebét, melyekről csurgott az izzadság, de nem vigyázott rá, hogy kikerülje a göröngyös utat, a köveket, a kátyút, nem bánta, hogy a kocsi nagyokat zökken, nem bánta, hogy minduntalan megakad valamin, talán már azt se bánta volna, ha a kocsija összetörik; nem törődött már semmivel, elveszítette minden erkölcsi erejét; olyan szomjas, olyan fáradt, olyan szomorú volt, hogy szeretett volna sírni.