Le soleil se couchait; le ciel était rouge entre les branches, et les troncs pareils des arbres plantés en ligne droite semblaient une colonnade brune se détachant sur un fond d’or; une peur la prenait, elle appelait Djali, s’en retournait vite à Tostes par la grande route, s’affaissait dans un fauteuil, et de toute la soirée ne parlait pas.
A sok fatörzs arany alapozásból kiváló barna oszlopsorként meredezett előtte; félelem szállotta meg, hivta Dzsalit és sebesen tért vissza Tostes-ba a legrövidebb uton. Otthon fáradtan dőlt egy karosszékbe és egész este nem szólt egy szót se.