Un tapis d’herbe au pied des arbres, une nappe de verdure à leur sommet, de longues perspectives de piliers hardis, peu d’ombre, peu de fraîcheur en somme, une clarté spéciale et semblable aux lueurs qui filtrent à travers un mince tissu, des reflets réguliers, des miroitements nets sur le sol, tout cet ensemble constituait un spectacle bizarre et riche en effets neufs.
A fák tövében fűszőnyeg, zöldellő lombsátor az ormukon; merészen magasba törő oszlopok sora, kevés hűsítő árnyék, vékony szöveten átszűrődő világosságra emlékeztető sajátos félhomály, szabályos, élesen kirajzolt árnyak a földön - mindez különös, újszerű benyomást keltett.