Au choc imprévu de cette phrase tombant sur sa pensée comme une balle de plomb clins un plat d’argent, Emma tressaillant leva la tête pour deviner ce qu’il voulait dire; et ils se regardèrent silencieusement, presque ébahis de se voir, tant ils étaient par leur conscience éloignés l’un de l’autre.
Emma, a kit tünődésében ez a váratlan mondat úgy megreszkettetett, mint a hogyan egy ezüst tál reszket meg, ha valahonnan egy ólomgolyó koppan beléje, fölemelte a fejét, hogy kitalálja, vajon mit akart mondani; és szótlanul nézték egymást, szinte elcsodálkozva, hogy a másik is itt van, annyira távol voltak egymástól öntudatukban.