Ensuite il récita le Misereatur et Undulgentiam, trempa son pouce droit dans l’huile et commença les onctions: d’abord sur les yeux, qui avaient tant convoité toutes les somptuosités terrestres; puis sur les narines, friandes de brises tièdes et de senteurs amoureuses; puis sur la bouche, qui s’était ouverte pour le mensonge, qui avait gémi d’orgueil et crié dans la luxure; puis sur les mains, qui se délectaient aux contacts suaves, et enfin sur la plante des pieds, si rapides autrefois quand elle courait à l’assouvissance de ses désirs, et qui maintenant ne marcheraient plus.
Azután a pap elmondta a Misereatur és az Indulgentiam szavait, majd bemártotta jobbkezének hüvelykujját a szentelt olajba és megkezdte az utolsó kenetet: megérintette, először a szemén, mely annyira kívánt minden földi pompát; aztán az orrán, mely úgy áhitozta a langyos szellő és a szerelmes csók lehét; aztán a száján, mely oly sokszor nyilt hazugságra, mely a kevélység sóhajait hallatta, s a kéj hangjait nyögdicsélte a paráznaságban; aztán a kezén, mely az édes érintkezésben annyi gyönyörüséget talált, és végül a talpán, a mely oly gyors volt egykor, a mikor Emma rohant, hogy kielégíthesse a vágyát, s a mely most már nem fog járni többé.