Elle entrait dans quelque chose de merveilleux où tout serait passion, extase, délire; une immensité bleuâtre l’entourait, les sommets du sentiment étincelaient sous sa pensée, et l’existence ordinaire n’apparaissait qu’au loin, tout en bas, dans l’ombre, entre les intervalles de ces hauteurs.
Tehát belépett abba a csodavilágba, a hol örökös a szenvedély, a mámor, a szerelmi elragadtatás; kéklő mérhetetlenség fogta körül; gondolata előtt az érzés szédítő magaslatai hegycsúcsokként fehérlettek, csillogtak; és a közönséges létet alig-alig látta a nagy messzeségben, odalenn, a mélységben és a homályban, ezeknek a magaslatoknak a szakadékai között, a hegyek lábánál.