Son foulard, noué sur sa tête, s’agitait au vent dans les herbages; elle avait peur des boeufs, elle se mettait à courir; elle arrivait essoufflée, les joues roses, et exhalant de toute sa personne un frais parfum de sève, de verdure et de grand air.
Aztán a szántóföldeken át kellett haladnia, a hol vékony czipője besüppedt a földbe, bele gabalyodott a gyökerekbe, úgy, hogy alig tudott keresztül botorkálni rajta. Fejét selyemkendővel kötötte be, s kendőjének a csücskét a tarlón ugyancsak lobogtatta a szél.