Elle se dégagea, pour lui, des qualités charnelles dont il n’avait rien à obtenir; et elle alla, dans son coeur, montant toujours et s’en détachant, à la manière magnifique d’une apothéose qui s’envole. C’était un de ces sentiments purs qui n’embarrassent pas l’exercice de la vie, que l’on cultive parce qu’ils sont rares; et dont la perte affligerait plus que la possession n’est réjouissante.
És a szép asszony képe mind magasabbra emelkedett a szivében, oly nagyszerűséggel, a minővel a megdicsőülés látomásai szállhattak fel a magasba, mielőtt végképpen elrepültek. Tiszta érzéssel volt iránta, olyan tiszta érzéssel, a mely nem igen zavarja, s nem igen változtatja meg az ember életét, - a melyet az ember szivesen ápol magában, mint valami ritka növényt, - azzal a tiszta érzéssel, mely, a míg meg van, nem sok boldogságot ad, s melynek az elvesztése mégis fájna és nagyon szomorúvá tenné az embert.