C'était la voix d'un être humain, une voix bien connue et bien aimée, celle Édouard Rochester. Elle était triste, douloureuse, sauvage, aérienne, et semblait prier.
Egy emberi lény hangja volt, egy jól ismert, szeretett, emlékeimben élő hang: Edward Fairfax Rochester hangja, és fájdalmasan, hátborzongatóan, vadul, sürgetően csengett.