Par-delà cette haie, ce jardin et cette cabane, un brouillard sombre enveloppait de ses plis cette immensité où dort Paris, vide, béant, immensité où brillaient quelques points lumineux, étoiles funèbres de cet enfer.
A sövényen, a kerten, a viskón túl sötét köd leple borult a végtelen messzeségre: ott alszik Párizs, a tátongó, határtalan űr mélyeiben csupán itt-ott villant fel egy-egy fényes pont, a nagy pokol gyászcsillagai.