Mais Charles ne dissimulait rien. Il l’appelait ma femme, la tutoyait, s’informait d’elle à chacun, la cherchait partout, et souvent il l’entraînait dans les cours, où on l’apercevait de loin, entre les arbres, qui lui passait le bras sous la taille et continuait à marcher à demi penché sur elle, en lui chiffonnant avec sa tête la guimpe de son corsage.
Lelkemnek nevezte a feleségét, tegezte, lépten-nyomon kereste, kérdezősködött, nem látták-e, s minduntalan félrehivta; ilyenkor elvezette messzire, az udvar másik végébe, a fák közé, de azért messziről is látni lehetett, hogy karjával átfonja feleségének a derekát, félig ráhajolva járkál vele, s a feje folyton ott motoszkál a menyecske vállát köritő csipkénél.