Les jambes de Judas marchaient toutes seules, il passa sans les voir sous les terribles tours moussues de la forteresse Antonia, il n’entendit pas les sonneries de trompettes qui retentissaient à l’intérieur, il ne prêta aucune attention à une patrouille de cavaliers romains qui éclairaient leur route à la lueur tremblante d’une torche.
Júdást szinte akaratlanul vitte a lába, maga sem vette észre, amint elmaradtak mögötte az Antonius-erőd mohos, félelmetes bástyái, nem hallotta a harsonaszót az erdőben, ügyet sem vetett a római lovas őrjáratra, mely imbolygó fáklyafénnyel világította meg útját.