C’était madame Langlois, madame Caron, madame Dubreuil, madame Tuvache et, régulièrement, de deux à cinq heures, l’excellente madame Homais, qui n’avait jamais voulu croire, celle-là, à aucun des cancans que l’on débitait sur sa voisine.
Rendes látogatói voltak Langloisné, Caronné, Dubreuilné, Tuvachené, és mindennap, kivétel nélkül, ott volt nála, délután két órától ötig, a derék Homaisné, a ki, az egész világ ellenére, soha se akarta elhinni, a mit Bovarynéról pletykáltak.