Elle eut envie de courir dans ses bras pour se réfugier en sa force, comme dans l’incarnation de l’amour même, et de lui dire, de s’écrier: «Enlève-moi, emmène-moi, partons!
És Emmának kedve lett volna oda rohanni kitárt karjai közé, menedéket keresni az erejében, rá borulni erre az emberre, a kiben magának a szerelemnek a megtestesülését látta, és azt mondani, azt kiáltani neki: "Vigy magaddal, szöktess meg, menjünk valahová messzire!