Les pattes rouges des homards dépassaient les plats; de gros fruits dans des corbeilles à jour s’étageaient sur la mousse; les cailles avaient leurs plumes, des fumées montaient; et, en bas de soie, en culotte courte, en cravate blanche, en jabot, grave comme un juge, le maître d’hôtel, passant entre les épaules des convives les plats tout découpés, faisait d’un coup de sa cuiller sauter pour vous le morceau qu’on choisissait.
A tengeri rákok veres ollói lelógtak az asztalkendővel párnázott tálakról; a gyékényfonatu kis kosarakban felhalmozott gyümölcsöt széles, zöld levelek burkolták körül; az étvágygerjesztően párolgó fürjet egészben szolgálták fel, s az udvarmester, aki selyemharisnyába és térdigérő nadrágba öltözve, fodros ingmellben, fehér nyakkendősen hordozta körül az ezüst serpenyőt, komolyan, mint egy biró - a vendégek háta mögött állva, némán szeletelte fel a pecsenyét, majd kanalához nyulva, mesteri mozdulattal tette tányérra a kivánt darabot.