Alors d'Artagnan cessa de frapper et pria, avec un accent si plein d'inquiétude et de promesses, d'effroi et de cajolerie, que sa voix était de nature à rassurer de plus peureux.
D'Artagnan nem zörgetett tovább; kérte, nyissanak ajtót, és hangja oly ígéretesen és nyugtalanul, oly hízelgőn és rémülten zengett, hogy a legriadtabb lélek bizalmát is megnyerte volna.