Enfin, ennuyé, assoupi, Rodolphe alla reporter la boîte dans l’armoire en se disant: -- Quel tas de blagues!... Ce qui résumait son opinion; car les plaisirs, comme des écoliers dans la cour d’un collège, avaient tellement piétiné sur son coeur, que rien de vert n’y poussait, et ce qui passait par là, plus étourdi que les enfants, n’y laissait pas même, comme eux, son nom gravé sur la muraille.
És mennyi komédiázás!... Ez elég híven fejezte ki a nézetét; mert a testi örömök annyira rajta hagyták nyomukat a szivén, hogy ott ugyan, mint az iskola udvarán, a melyen a gyerekek sokat viczkándoztak és mindent letapostak, nem nőtt fű és semmi se zöldelt; és az, a ki ebben a szívben valamit keresett, meggondolatlanabb volt, mint a gyerekek, mert itt annyi emléket se hagyhatott, a mennyit emezek hagynak az iskola udvarán, a mikor nevöket felkarczolják a falra.