Il s’avança vers Léon, et, avec ce sourire de bénignité pateline que prennent les ecclésiastiques lorsqu’ils interrogent les enfants:
Léonhoz ment, és azzal a jóakaratot színlelő, alattomos mosolygással, a melylyel némelyik pap a gyerekeket szokta vallatni, igy szólította meg: