La salle craquait sous les bravos; on recommença la strette entière; les amoureux parlaient des fleurs de leur tombe, de serments, d’exil, de fatalité, d’espérances, et quand ils poussèrent l’adieu final, Emma jeta un cri aigu, qui se confondit avec la vibration des derniers accords.
A nézőtéren falrengető brávózás dördült meg; az egész strettát megismételték; a szerelmesek fölemlegették a sírjukon nyíló virágokat, hűségesküjöket, a számüzetést, a végzetet, reményeiket, és mikor az utolsó istenhozzádot hallatták, Emmából egy sikoltás tört ki, mely bele veszett az utolsó akkordok rezgésébe.