Quant à Paganel, il éclata de rire, franchement, et s’engagea «sur l’honneur» à ne plus commettre une seule distraction pendant tout le voyage; puis il fit d’une très plaisante façon le récit de sa déconvenue et de ses profondes études sur l’oeuvre de Camoëns. «Après tout, ajouta-t-il en terminant, à quelque chose malheur est bon, et je ne regrette pas mon erreur.
Paganel meg őszinte nevetésben tört ki, s "becsületszavára" ígérte, hogy ezentúl egyetlenegyszer sem lesz szórakozott az úton. Aztán igen mulatságosan előadta, miféle kellemetlenség származott abból, hogy oly mélyrehatóan tanulmányozta Camões művét. - Végül is - tette hozzá befejezésül -, minden rossznak megvan a jó oldala, nem sajnálom a tévedésemet.