Jacques Paganel marchait d’admiration en admiration; les interjections sortaient incessamment de ses lèvres, à l’étonnement du patagon, qui trouvait tout naturel qu’il y eût des oiseaux par les airs, des cygnes sur les étangs et de l’herbe dans les prairies.
Jacques Paganel egyik ámulatból a másikba esett; s a patagon nagy csodálkozására minduntalan felkiáltott. A bennszülött természetesen magától értetődőnek találta, hogy a levegőben madarak repdesnek, hogy a tavakban hattyúk fürdőznek, s a síkságot fű borítja.