D’abord, ce fut comme un étourdissement; elle voyait les arbres, les chemins, les fossés, Rodolphe, et elle sentait encore l’étreinte de ses bras, tandis que le feuillage frémissait et que les joncs sifflaient.
Eleinte valami kábultságot érzett; ugy tetszett neki, mintha ujra látná a fákat, az utakat, az árkokat, Rudolfot, mintha még most is érezné az ölelését, mintha körülöttük egyre zúgna a nádas, és folyton zizegnének a falevelek.