Elle pleurait, elle l’appela même «son bon monsieur Lheureux». Mais il se rejetait toujours sur ce «mâtin de Vinçart».
Emma sírt, kedves, jó Lheureux urnak szólította a kereskedőt, de Lheureux folyton Vinçart-ra hivatkozott; mit tehet ő, mikor az a kutya Vinçart nem enged?