Ils déposèrent leurs manteaux; Céline m'apparut brillante de satin et de bijoux, mes dons sans doute; son compagnon portait l'uniforme d'officier, je le reconnus: c'était le vicomte ***, jeune homme vicieux et sans cervelle que j'avais quelquefois rencontré dans le monde; je n'avais jamais songé à le haïr, tant il me semblait méprisable.
Mind a ketten levették a köpenyüket, és ott állt "a Varens", ahogy Párizs hívta, fényes selyemben, csillogó ékszerekkel - mondanom sem kell, hogy mindent tőlem kapott -, és mellette a másik, tiszti egyenruhában. Ráismertem a vicomte úrra, néha találkoztam vele társaságban, ostoba és züllött fiatalember volt, egy ifjú roué, arra sem érdemesítettem soha, hogy gyűlöljem, annyira megvetettem.