Emma la connaissait d’un bout à l’autre; elle savait qu’après un herbage il y avait un poteau, ensuite un orme, une grange ou une cahute de cantonnier; quelquefois même, afin de se faire des surprises, elle fermait les yeux.
Emma már jól ismerte ezt az utat, elejétől végig; tudta, hogy ez után a bozót után egy czölöp, majd egy szilfa, egy csűr s végül az útmester kalyibája következik; néha, hogy meglepetést szerezzen magának, egy darabig behunyta a szemét. De soha, egy pillanatig se veszítette el annak a tiszta tudatát, hogy mekkora távolságra jutottak, s mily messzeségen kell még áthaladniok.