Cette voix, d'une étendue inouïe et d'une passion sublime, donnait à la poésie rude et inculte de ces psaumes une magie et une expression que les puritains les plus exaltés trouvaient rarement dans les chants de leurs frères et qu'ils étaient forcés d'orner de toutes les ressources de leur imagination: Felton crut entendre chanter l'ange qui consolait les trois Hébreux dans la fournaise.
Bámulatosan telt, szenvedélyes, isteni hangja olyan varázsos erővel ruházta fel e zsoltárok nyers, barbár költészetét, amilyenre a legrajongóbb puritánok is csak nagy ritkán lelnek testvéreik dalaiban, melyek ugyancsak rászorulnak képzeletük mindent megszépítő igyekezetére. Felton úgy érezte magát, mintha azt az angyalt hallaná, aki a három ifjút vigasztalta a lángoló kemencében.