Mais celui-ci, on ne sait pour quelle raison, tomba dans l’angoisse et la douleur. Il se leva, et tordit les mains et, s’adressant à la lune lointaine, il gémit en frissonnant :
Emez, miért, miért sem, megint elbúsult, izgatottan felugrott, s kezét tördelve, egész testében remegve a távoli hold felé fordult, és ezt mormolta: