Le drapeau tricolore de fer-blanc tourne toujours au haut du clocher de l’église; la boutique du marchand de nouveautés agite encore au vent ses deux banderoles d’indienne; les foetus du pharmacien, comme des paquets d’amadou blanc, se pourrissent de plus en plus dans leur alcool bourbeux, et, au- dessus de la grande porte de l’auberge, le vieux lion d’or, déteint par les pluies, montre toujours aux passants sa frisure de caniche.
A bádog-trikolor még most is ott forog a templomtornyon; a divatárus boltnak az ajtaja fölött ma is ide-oda lengeti a szél a két karton-lobogót; a gyógyszerész foetusai, a melyeket egy-egy nagy darab taplónak nézne az ember, iszapos borszeszszel teli üvegeikben, ott állnak, a hol régen; s a vendéglő kapuja felett látható öreg oroszlán, mely a sok esőtől már színét vesztette, még egyre mutogatja a járókelőknek pudli-frizuráját.