Une fois, au milieu du jour, en pleine campagne, au moment où le soleil dardait le plus fort contre les vieilles lanternes argentées, une main nue passa sous les petits rideaux de toile jaune et jeta des déchirures de papier, qui se dispersèrent au vent et s’abattirent plus loin, comme des papillons blancs, sur un champ de trèfles rouges tout en fleur.
Déli verőn, mikor a nap a legerősebben tűzött az ezüstfehérre mázolt, ócska lámpásokra, a mint a kocsi a mezőségre ért, egy keztyűtlen kéz nyúlt ki a függöny kis sárga vászna alól, és apróra tépett papirdarabokat dobott ki az utszélre. Az apró papirdarabok szétrepültek a szélben, és valamivel odább szállottak le, fehér pillangókhoz hasonlóan, egy lóher-táblára, mely tele volt vörös virággal.