Une expression de joie indicible illumina le visage de Milady, mais cette expression fut fugitive comme le reflet d'un éclair, et, sans paraître avoir entendu le dialogue dont elle n'avait pas perdu un mot, elle reprit en donnant à sa voix tout le charme, toute l'étendue et toute la séduction que le démon y avait mis:
Milady arcáról leírhatatlan öröm sugárzott, vagy inkább csak végigcikázott rajta, mint a villám; jóllehet, egyetlen hangot nem szalasztott el ebből a párbeszédből, úgy tett, mintha semmit sem hallott volna, és bűvölőn, telten, varázsosan, ahogy csak tudnia adta a sátán, zengte tovább a dalt: Szüntelen ontom könnyem árját, Száműzetésben és rabul.