Alors elle laissa retomber sa tête, croyant entendre dans les espaces le chant des harpes séraphiques et apercevoir en un ciel d’azur, sur un trône d’or, au milieu des saints tenant des palmes vertes, Dieu le Père tout éclatant de majesté, et qui d’un signe faisait descendre vers la terre des anges aux ailes de flamme pour l’emporter dans leurs bras.
Feje hátra hanyatlott; ugy tetszett neki, mintha már hallaná a végtelenségben a szeráfok hárfáinak zengését; mintha az azurkék égen, arany trónuson, szentek közepett, a kik zöld pálmaágat tartanak a kezükben, az Atyaistent pillantaná meg, fenségének egész teljességében; és mintha az egek urának intésére lángszárnyu angyalok szállanának le a földre, hogy karjaikban magukkal vigyék.