Alors une mollesse la saisit, elle se rappela ce vicomte qui l’avait fait valser à la Vaubyessard, et dont la barbe exhalait, comme ces cheveux-là, cette odeur de vanille et de citron; et, machinalement, elle entreferma les paupières pour la mieux respirer: Mais, dans ce geste qu’elle fit en se cambrant sur sa chaise, elle aperçut au loin, tout au fond de l’horizon, la vieille diligence l’Hirondelle, qui descendait lentement la côte des Leux, en traînant après soi un long panache de poussière.
Ekkor valami lankadtság fogta el; eszébe jutott a Vicomte, a kivel Vaubyessardban keringőzött, s a kinek a szakálla ugyanilyen vanilia- és czitrom-illatot árasztott, mint ez a haj; és, gépiesen, félig lehunyta a szemét, hogy jobban érezhesse az illatot. De a mint egy kissé fölemelkedett a székén, egyszerre megpillantotta a messzeségben, valahol a látóhatár széle felé, az ócska postakocsit, a Fecské-t, mely lassan koczogott le a leux-i lejtőn, nagy porfelhőt hurczolva magával.