La campagne était déserte, et Rodolphe n’entendait autour de lui que le battement régulier des herbes qui fouettaient sa chaussure, avec le cri des grillons tapis au loin sous les avoines; il revoyait Emma dans la salle, habillée comme il l’avait vue, et il la déshabillait.
A mezőn nem járt senki, s Rudolf nem hallott egyéb hangot, csak azoknak a fűszálaknak, a melyeket lába félre taposott, mindig ugyanabban az ütemben hallatszó zörgését, suhogását, és messzebbről, a zab között meglapuló tücskök czirpelését. Ismét maga előtt látta Emmát, ugyanabban a ruhában, a melyben a terembe lépett, és gondolatában levetkőztette.