Ce soir-là, sa voix prit un timbre encore plus solennel et ses manières une intention plus pénétrante. Il était assis au milieu de nous; la lune de mai brillait à travers les fenêtres dépouillées de leurs rideaux, et rendait presque inutile la lumière posée sur la table. Saint-John était penché sur sa vieille Bible, et lisait les pages où saint Jean raconte qu'il a vu un nouveau ciel et une nouvelle terre, «que Dieu viendra habiter parmi les hommes, qu'il essuiera toute larme de leurs yeux, qu'il n'y aura plus ni mort, ni deuil, ni cri, ni travail, car ce qui était auparavant sera passé.»
Ma különösen ünnepélyesen zengett a hangja, ahogy ott ült háznépe körében (a májusi holdfény a függönytelen ablakon át olyan világossággal árasztotta el a szobát, hogy szinte fölöslegessé tette az asztalon égő gyertyát), ahogy ott ült a nagy, öreg biblia fölé hajolva, és felolvasta az új égről és az új földről szóló jövendölést - hogy Isten leszáll az emberek közé, és minden könnyet eltöröl, és nem lesz többé halál a földön, sem gyász, sem kiáltás, sem fájdalom, mert az előbb említett dolgok elmúlnak.