«Messieurs, Qu’il me soit permis d’abord (avant de vous entretenir de l’objet de cette réunion d’aujourd’hui, et ce sentiment, j’en suis sûr, sera partagé par vous tous), qu’il me soit permis, dis-je de rendre justice à l’administration supérieure, au gouvernement, au monarque, messieurs, à notre souverain, à ce roi bien-aimé à qui aucune branche de la prospérité publique ou particulière n’est indifférente, et qui dirige à la fois d’une main si ferme et si sage le char de l’État parmi les périls incessants d’une mer orageuse, sachant d’ailleurs faire respecter la paix comme la guerre, l’industrie, le commerce, l’agriculture et les beaux- arts.»
"Uraim! Legyen szabad mindenekelőtt (mielőtt rátérek mai összejövetelünk tárgyára, és bizonyos vagyok benne, hogy érzelmeimben önök mindnyájan osztozkodni fognak) legyen szabad, mondom, a köszönet szavaival kezdenem, mert köszönettel tartozunk a közigazgatás vezéreinek, a kormánynak, a fejedelemnek, uraim, uralkodónknak, a hőn szeretett királynak, a kinek figyelmét a közjólétnek egyetlen tényezője és a magán igyekezetnek egyetlen ágazata se kerüli ki, a ki míg egyrészt szilárd és bölcs kézzel vezeti az állam szekerét egy viharos tenger nem szünő veszélyeinek közepett, másfelül tiszteletben tudja tartatni a békét épp úgy, mint a háborut, az ipart, a kereskedelmet, a mezőgazdaságot és a szépművészeteket."