«Or», continua Aramis en prenant sur son fauteuil la même pose gracieuse que s'il eût été dans une ruelle et en examinant avec complaisance sa main blanche et potelée comme une main de femme, qu'il tenait en l'air pour en faire descendre le sang: «or, comme vous l'avez entendu, d'Artagnan, M. le principal voudrait que ma thèse fût dogmatique, tandis que je voudrais, moi, qu'elle fût idéale.
Szóval - folytatta Aramis, és éppoly kecsesen helyezkedett el karosszékében, mintha női szalonban társalogna, miközben tetszelegve legeltette szemét fehér és nőiesen párnás kezén, melyet feltartott, nehogy erei kidagadjanak -, szóval, kedves D'Artagnan, amint hallotta, a házfőnök úr mindenképp dogmatikus dolgozatot kíván, én pedig eszmei dolgozatot szeretnék.