Ils étaient si complètement perdus en la possession d’eux-mêmes, qu’ils se croyaient là dans leur maison particulière, et devant y vivre jusqu’à la mort, comme deux éternels jeunes époux.
Teljesen bele merültek abba a boldogító érzésbe, hogy egymásé lehetnek; annyira, hogy úgy képzelődtek, mintha otthon volnának, a maguk házában, mintha ezen a helyen élhetnének örökkön, mintha házastársak volnának, a kik mindig, örökre fiatalok maradnak. Igy beszéltek: a mi szobánk, a mi szőnyegünk, a mi karosszékeink...