Or, la possession de ces restes est regardée, dans la religion maorie, comme indispensable aux destinées de la vie future; non la chair périssable, mais les os, qui sont recueillis avec soin, nettoyés, grattés, polis, vernis même, et définitivement déposés dans «l’oudoupa», c’est-à-dire «la maison de gloire».
Nem a porladó testet becsülik, a maradandó csontokat gyűjtik össze gondosan: megtisztogatják, kifényesítik, még be is lakkozzák, és úgy helyezik el véglegesen az udupába, azaz a "dicsőség házába".