Elle ne savait pas quel serait ce hasard, le vent qui le pousserait jusqu’à elle, vers quel rivage il la mènerait, s’il était chaloupe ou vaisseau à trois ponts, chargé d’angoisses ou plein de félicités jusqu’aux sabords. Mais, chaque matin, à son réveil, elle l’espérait pour la journée, et elle écoutait tous les bruits, se levait en sursaut, s’étonnait qu’il ne vînt pas; puis, au coucher du soleil, toujours plus triste, désirait être au lendemain.
Nem tudta: mi lesz ez a véletlen, minő szél hajtja hozzá, mely part felé fogja vezetni, csolnak-e vagy háromemeletes hajó, aggodalmakat rejt-e magában, vagy boldogsággal van telides-tele egészen a kajüt-ablakokig, de napról-napra várta, s reggel, a hogy felébredt, azt remélte, hogy még aznap el fog következni. Minden neszre fülelt, néha hirtelen felugrott, s aztán csodálkozott, hogy: nem jön; este pedig, naplemente után, egyre szomorúbban, azt kivánta, hogy: bár csak már holnap volna.