L'orage éclata vers les dix heures du soir: Milady sentait une consolation à voir la nature partager le désordre de son coeur; la foudre grondait dans l'air comme la colère dans sa pensée, il lui semblait que la rafale, en passant, échevelait son front comme les arbres dont elle courbait les branches et enlevait les feuilles; elle hurlait comme l'ouragan, et sa voix se perdait dans la grande voix de la nature, qui, elle aussi, semblait gémir et se désespérer.
Este tíz óra felé ki is tört a vihar; milady úgy érezte, mintha a természet is osztozna dúlt érzelmeiben, s egészen megvigasztalódott: a mennydörgés úgy zengett a levegőben, mint lelke haragja; a zúgó szél úgy borzolta hajzatát, mint a fák koronáját, melyeknek gallyait tépdesi és lombozatát szaggatja; maga is üvöltött, akár a fergeteg, s hangját elnyelte a természet roppant moraja, mely szinte vele együtt jajgatott-siránkozott.