Même moi – étranger à cette histoire, bien que j’en sois le narrateur véridique –, mon cœur se serre à la pensée de ce que dut éprouver Marguerite lorsque, le lendemain, elle revint à la petite maison du Maître (heureusement, elle n’avait pas eu l’occasion de tout dire à son mari, car celui-ci n’était pas rentré à l’heure prévue), et apprit que le Maître n’était plus là.
Még nekem, a kívülálló, noha hűséges elbeszélőnek is elszorul a szívem, ha arra gondolok, mit érezhetett Margarita, amikor másnap elment a Mesterhez (szerencsére anélkül, hogy férjével szakított volna eközben: férje nem érkezett haza a kitűzött időre), és megtudta, hogy a Mester már nincs a lakásán.