Porthos profita de la circonstance pour lorgner les femmes: grâce aux bons soins de Mousqueton l'extérieur était loin d'annoncer la détresse de l'intérieur; son feutre était bien un peu râpé, sa plume était bien un peu déteinte, ses broderies étaient bien un peu ternies, ses dentelles étaient bien éraillées; mais dans la demi-teinte toutes ces bagatelles disparaissaient, et Porthos était toujours le beau Porthos.
Porthos élt az alkalommal, és szemezni kezdett a nőkkel; Mousqueton szorgoskodása folytán külseje korántsem árulta el belső helyzetének ingatagságát; kalpagja, szó, ami szó, valamelyest kopott volt ugyan, a tolla némileg színehagyott, paszomántja megfakult, csipkegallérja foszladozó, ámde az ilyen apró-cseprő szépséghibákat elleplezi a félhomály, és Porthos most is az volt, aki mindig: a daliás Porthos.