Puis, elle avait beau se sentir humiliée de la bassesse d’un tel bonheur, elle y tenait par habitude ou par corruption; et, chaque jour, elle s’y acharnait davantage, tarissant toute félicité à la vouloir trop grande.
És aztán - bár az a gyönyörüség, a melyet az ilyen, már igazi szerelem nélkül való ölelkezésben találhatott, nagyon lealacsonyította önmaga előtt - kiábrándultságának és a megaláztatás érzésének ellenére is ragaszkodott ehhez a gyönyörüséghez, megszokásból vagy talán romlottságból; és napról-napra elkeseredettebben hajszolta a gyönyörüséget, minden örömét kimerítve azzal, hogy örömét igen nagynak óhajtotta, akarta.