Comment veux-tu, disait Candide, que je mange du jambon, quand j'ai tué le fils de monsieur le baron, et que je me vois condamné à ne revoir la belle Cunégonde de ma vie? à quoi me servira de prolonger mes misérables jours, puisque je dois les traîner loin d'elle dans les remords et dans le désespoir? et que dira le Journal de Trévoux?
»Hogyan kivánhatod, mondá Candide, hogy sonkát egyem, mikor megöltem a báró ur fiát s arra vagyok kárhoztatva, hogy soha életemben ne lássam többet a szép Kunigundát? Mire jó, hogy meghosszabbitsam nyomorult életemet, ha egyszer tőle távol kell élnem, lelkifurdalástól és kétségbeeséstől gyötörve s mit szól a dologról a trevouxi hirlap?«