Une heure plus tard, au sous-sol de la petite maison sise dans une ruelle proche de l’Arbat, dans la grande pièce où tout était comme avant la terrible nuit d’automne de l’année passée, devant la table toujours couverte de son dessus de table de velours, sous la lampe à abat-jour près de laquelle était posé un vase garni de muguet, Marguerite était assise et pleurait doucement, à la fois de bonheur et du choc éprouvé.
Egy órával ezután az Arbat egyik mellékutcájában, egy kis ház alagsori lakásának első szobájában, ahol minden pontosan ugyanolyan volt, mint az elmúlt esztendő ama tragikus őszi éjszakája előtt, a bársonyterítővel letakart asztalnál, amelyen kis vázában gyöngyvirág illatozott, az ernyős lámpa alatt ott ült Margarita, és halkan sírdogált boldogságában meg az átélt izgalmaktól.