La tendresse des anciens jours leur revenait au coeur, abondante et silencieuse comme la rivière qui coulait, avec autant de mollesse qu’en apportait le parfum des seringas, et projetait dans leur souvenir des ombres plus démesurées et plus mélancoliques que celles des saules immobiles qui s’allongeaient sur l’herbe.
A régi szép napok édes érzése, a régi gyöngéd szerelem ujra ellepte szivüket, olyan bő árral s olyan csöndesen, a hogyan a folyó habjai ömlöttek tova, - olyan lágyan illetve meg lelküket, a milyen lágy volt az olasz jázminnak az illata, mely a közeli bokrok közül hozzájok elhatott, - és emlékeikben nagyobb, búsabb árnyékokat vetett maga elé, mint azok a mozdulatlan fűzfák, melyek előttük meredeztek.