– Mais quoi, cama…, balbutia d’une voix éteinte l’administrateur, qui s’aperçut au même instant que le mot « camarades » ne convenait pas du tout à des bandits qui attaquaient un homme dans des cabinets publics, et reprit d’une voix rauque : Citoy…, mais sentit aussitôt qu’ils ne méritaient pas non plus ce titre, sur quoi il reçut, sans voir d’où il venait, un troisième coup, un coup terrible, tel que le sang jaillit de son nez et coula sur sa chemise.
De elvtár... - hebegte a pórul járt adminisztrátor, majd észbe kapott, hogy az “elvtárs” szó vajmi kevéssé illik ilyen banditákra, akik megtámadják az embert a nyilvános illemhelyen. - No de polgárt... - kezdte újra, de rájött, hogy ezt a megszólítást sem érdemlik meg; ekkor harmadik, óriási nyaklevest kapott, nem tudni, melyiktől a kettő közül, úgyhogy orra vére eleredt, és pirosra festette zubbonyát.