Le chef, affolé, sans même se rendre compte de ce qu’il faisait, brandit sa baguette, et l’orchestre se mit – non pas à jouer, ni à entonner, ni à scander – mais bien, selon la répugnante expression du chat, à dégueuler une invraisemblable marche, avec un tel laisser-aller que cela ressemblait vraiment à on ne sait quoi.
A félőrült karmester, aki jóformán maga se tudta, mit csinál, a levegőbe lendítette pálcáját, és a zenekar rázendített a... nem, nem zendített rá, nem is játszotta, nem is harsogta, hanem inkább - a kandúr hangját utánozva - elnyávogta a furcsa indulót, amely egyáltalában nem is hasonlított semmiféle indulóra.