Mais la pharmacie regorgeait de monde; et il eut grand- peine à pouvoir se débarrasser du sieur Tuvache, qui redoutait pour son épouse une fluxion de poitrine, parce qu’elle avait coutume de cracher dans les cendres; puis de M. Binet, qui éprouvait parfois des fringales, et de madame Caron, qui avait des picotements; de Lheureux, qui avait des vertiges; de Lestiboudois, qui avait un rhumatisme; de madame Lefrançois, qui avait des aigreurs.
De a gyógyszertár tele volt emberrel, a kik mind a híres tudóst várták. És a tanár csak nagynehezen tudott megszabadulni: mindenekelőtt Tuvache urtól, a ki attól tartott, hogy feleségének tüdőgyuladása van, mert egy idő óta mindig a hamuba köp, aztán Binettől, a ki farkasétvágyról panaszkodott, Caronnétól, a ki valami csipkedést és szúrásokat érzett a testében, Lheureuxtől, a kinek szédülései voltak, Lestiboudoistól, a kit a csúz bántott, és Lefrançoisnétól, a ki azt panaszolta, hogy mindig savanyú a gyomra.