Le voyage était de trente-six heures; j'étais partie de Whitcross un mardi dans l'après-midi, et le jeudi, de bonne heure, le cocher s'arrêta pour donner à boire aux chevaux, dans une auberge située au milieu d'un pays dont les buissons verts, les grands champs et les montagnes basses et pastorales me frappèrent comme les traits d'un visage connu. Combien ces aspects me semblèrent gracieux! combien cette verdure me parut avoir de douces teintes, quand je songeai aux sombres marais de Morton!
Whitcrossból kedden délután indultam, és a rákövetkező csütörtökön reggel megállt a kocsi, lovakat itatni. Útszéli kocsma előtt vesztegeltünk, olyan környezetben, amelynek zöld sövénykerítései, téres mezői, alacsony, idilli látványt nyújtó hegyei (milyen nyájas, milyen szelídzöld volt ez a táj az észak-angliai Morton zord, ingoványos vidékéhez mérten!) úgy tűntek szemembe, mint egy rég nem látott, ismerős arc vonásai.