Quelques-uns de ceux-ci, figés par la stupeur dans le vestibule, contemplaient une demoiselle qui pleurait, assise derrière une petite table sur laquelle étaient disposés quelques livres spécialisés concernant les arts du spectacle, que la demoiselle était ordinairement chargée de vendre. Mais, pour le moment, la demoiselle ne proposait ses livres à personne et, lorsque, par compassion, on la questionnait, elle répondait d’un geste agacé, et continuait de pleurer. Et pendant ce temps, en haut, en bas, de tous côtés, dans tous les bureaux de l’annexe, retentissaient les sonneries stridentes d’au moins vingt téléphones déchaînés.
Néhány látogató kővé meredve állt, és egy síró kisasszonykát nézett, aki egy kis asztalnál ülve speciális szórakoztatóipari irodalmat árult, azazhogy árult volna, ám az adott pillanatban senkinek sem kínálgatta azt az irodalmat, a részvevő kérdésekre csak legyintett, miközben fentről és lentről és oldalról, az albizottság valamennyi osztályáról és helyiségéből legalább húsz telefonkészülék izgatott berregése, csengetése hallatszott.