Les massifs d’arbres, de place en place, saillissaient comme des rochers noirs; et les hautes lignes des peupliers, qui dépassaient la brume, figuraient des grèves que le vent remuait.
A fák sűrűsége, itt-ott, megannyi sötét sziklának tünt fel benne; s a nyárfák kettős, hosszú sora, melyet a ködön keresztül is látni lehetett, mintha keskeny, a tóba mélyen belenyúló földnyelvet alkotott volna, a melyet át meg átjár a szél.