Si l’on ajoute à cela la dégoûtante habitude de clapper et de passer sa langue sur ses dents que l’administrateur semblait avoir contractée durant son absence, la profonde altération de sa voix, devenue sourde et bourrue, la fourberie et la couardise qui semblaient constamment tapies au fond de ses yeux, on peut en conclure avec assurance qu’Ivan Savelievitch Varienoukha était devenu méconnaissable.
Ha ehhez még hozzávesszük, hogy rövid távolléte alatt fölvette azt az undok szokást, hogy csámcsog, és a fogát szívja, amellett hangja is elváltozott, érdes és durva lett, végül tekintete gyáván, alattomosan járt ide-oda - akkor bátran kijelenthetjük, hogy Ivan Szaveljevics Varenuhára nem lehet ráismerni.