L’homme en qui s’exagéraient ordinairement les sentiments du bord, pénibles ou joyeux, Paganel, lui qui au besoin eût inventé l’espérance, Paganel demeurait morne et silencieux.
Az az ember, akiben mindig felnagyítva tükröződött akár a jó, akár a rossz hangulat, Paganel is komor és szótlan volt.