Les bonheurs futurs, comme les rivages des tropiques, projettent sur l’immensité qui les précède leurs mollesses natales, une brise parfumée, et l’on s’assoupit dans cet enivrement sans même s’inquiéter de l’horizon que l’on n’aperçoit pas.
A jövendő boldogságok, mint a trópusok partvidékei, arra a végtelenségre, melyen végig kell haladni értük, előre vetnek valamit sajátos kellemetességeikből, előre küldik az illattal teljes szellőt, s az embert elringatja ez a mámorító lehellet, annyira, hogy nem keresi a látóhatáron az új földet, a melyet még úgy sem láthatna.