Mais, en écrivant, elle percevait un autre homme, un fantôme fait de ses plus ardents souvenirs, de ses lectures les plus belles, de ses convoitises les plus fortes; et il devenait à la fin si véritable, et accessible, qu’elle en palpitait émerveillée, sans pouvoir néanmoins le nettement imaginer, tant il se perdait, comme un dieu, sous l’abondance de ses attributs.
Csakhogy, míg írt, egy más emberre gondolt, egy álom-alakra, melyet képzelete alkotott: legédesebb emlékeiből, legszebb olvasmányaiból, legforróbb vágyaiból; és ez az álom-alak végül úgy megelevenedett, olyannyira megközelíthetővé vált, hogy, ha rá gondolt, az elragadtatástól gyorsabban kezdett dobogni a szíve, noha képzelete nem láthatta tisztán ezt a dicső alakot, mert képe, mint egy istené, a sok rá halmozott fényes tulajdonságtól elmosódott, bizonytalanná lett, - elveszett a sok ékesség alatt.