Sifflotant un air de chanson, il suivait au petit trot les rues désertées de la Ville Basse, en direction de la tour Antonia, et parfois il levait les yeux vers ces flambeaux à cinq branches d’une dimension telle qu’on n’en avait jamais vu de pareils, qui brûlaient au-dessus du Temple, ou vers la lune qui, encore au-dessus, brillait dans le ciel.
A lovas ember halkan fütyörészve, kényelmes tempóval ügetett végig az Alsóváros kihalt utcáin, az Antonius-erőd felé igyekezve: közben-közben feltekingetett a templom felett világító ötágú gyertyatartókra - melyeknek párja nem volt világszerte -, meg a holdra, amely még a karos gyertyatartóknál is magasabbról sugárzott.