Puisqu’elle ne pourrait jamais, en robe de velours à manches courtes, sur un piano d’Érard, dans un concert, battant de ses doigts légers les touches d’ivoire, sentir, comme une brise, circuler autour d’elle un murmure d’extase, ce n’était pas la peine de s’ennuyer à étudier.
Ha sohase lesz módjában, rövidújju bársonyruhába öltözötten ülni le egy Érard-féle zongora elé, fényes hangverseny-teremben, a hol, mialatt ujjai könnyedén verik az elefántcsont-billentyüket, az elragadtatás moraja zúg körülötte: nem érdemes a tanulással fárasztania magát.