Enfin, si la pharmacie, ouverte à tout venant, était l’endroit où il étalait son orgueil, le capharnaüm était le refuge où, se concentrant égoïstement, Homais se délectait dans l’exercice de ses prédilections; aussi l’étourderie de Justin lui paraissait-elle monstrueuse d’irrévérence; et, plus rubicond que les groseilles, il répétait:
Ha a gyógyszertár, a hová mindenki beléphetett, az a hely volt, a hol, kitünő tulajdonságaival elkápráztatván az embereket, a hiúságát elégítette ki: a kafarnaumot afféle menedékhelynek nézte, a hol kénye-kedve szerint, zavartalanul élhet az önzésének s annak az egyetlen foglalkozásnak, melyben örömét lelte. Azért Justin meggondolatlansága valami szörnyü tiszteletlenségnek tűnt fel előtte; következésképpen arcza a ribiszkénél is vörösebb volt a dühtől, és így kiabált: