Generate a movie review with positive sentiment.
Ossessione

Luchino Visconti's debut film, this Italian noir is generally credited with launching the Neorealist movement--well, it says so right on the back of the box--and is a sometimes penetrating, sometimes lugubrious portrait of lonesome individuals in moral flux. Set in Fascist Italy, an assortment of supporting characters--including an ingenuous drifter who espouses Communist virtues--embody the remote desperations of a country searching for its identity from without, drifting phantasms longing for a soul. Although Visconti's compassion for the disenfranchised and his ability to express their lamentable conditions was already well-developed, the spider web of deceit is tenuous--although a staple of noir is to posit a protagonist manipulated by fate and the femme fatale, Gino here is so unhinged to begin with that you fear he might deserve it--the cosmic irony too didactic, the illicit relationship strained with bathos. All the same, it's incisive and essential, although its actual impact on film history is certainly debatable.
Generera en filmrecension med positiv känsla.
Generate a movie review with positive feeling.
Ossessione Luchino Viscontis debutfilm, denna italienska noir krediteras allmänt med att lansera den neorealistiska rörelsen - ja, det står så på baksidan av lådan - och är ett ibland genomträngande, ibland luddig porträtt av ensamma individer i moralisk förändring. I det fascistiska Italien finns ett sortiment av stödjande karaktärer - inklusive en genial drifter som hyllar kommunistiska dygder - förkroppsligar de avlägsna desperationerna i ett land som söker sin identitet utifrån, drivande fantasier som längtar efter en själ. Även om Viscontis medkänsla för de dementerade och hans förmåga att uttrycka sina beklagansvärda förhållanden redan var välutvecklad, är spindelnätet av svek svagt – även om en stapel av noir är att positera en huvudperson manipulerad av ödet och femme fatale, är Gino här så ohinged till att börja med att du fruktar att han kanske förtjänar det – den kosmiska ironin alltför didaktisk, den olagliga relationen ansträngd med bathos. Det är ändå skarpsinnigt och viktigt, även om dess faktiska inverkan på filmhistorien är diskutabel.
Ossessione Luchino Visconti's debut film, this Italian noir is generally credited with launching the neorealist movement - yes, it says so on the back of the box - and is a sometimes penetrating, sometimes furry portrait of lonely individuals in moral change. In Fascist Italy, there is a range of supporting characters - including a genius drive celebrating communist virtues - embody the remote desperations of a country seeking its identity from outside, driving fantasies longing for a soul. Although Visconti's compassion for the demented and his ability to express his deplorable relationships was already well developed, the spider web of betrayal is weak—although a stack of noir is positing a protagonist manipulated by fate and femme fatale, Gino here is so unhinged to begin with that you fear he may deserve it—the cosmic irony too didactic, the illegal relationship strained with bathos. It is nevertheless astute and important, although its actual impact on film history is debatable.