Lekenheten, det poetiske, person- og stedsbeskrivelsene går opp i en ny «høvringsk» enhet: Lyset er lysere, mørket mørkere, liv og død krasjer front mot front: Romanens søstre har navn hentet fra gravstøtter, den hvite snøen er forlokkende å kunne dø i, sa Janneken Øverland i talen under tildelingen.