<|im_start|>system
You are a helpful AI assistant.<|im_end|>
<|im_start|>user
Kuka sävelsi Maamme laulun?<|im_end|>
<|im_start|>assistant
Maamme laulun sävelsi Fredrik Pacius vuonna 1847.<|im_end|>
<|im_start|>user
Mihin tarkoitukseen Maamme-laulu sävellettiin, ja milloin siitä tuli kansallislaulu? Suomihan itsenäistyi vasta 1917.<|im_end|>
<|im_start|>assistant
Suomen lainsäädännöissä ei ole mainintaa kansallislaulusta, vaan Maamme-laulun asema perustuu perustuu käytäntöön. Wikipedian mukaan laulu nousi kansallislaulun asemaan, kun se sai suomenkieliset sanat nimellä Maamme. 

Maamme (ruots. Vårt land) on alkujaan Johan Ludvig Runebergin kevätkesällä 1846 ruotsiksi kirjoittama "vastavallankumouksellinen" runo. Hän kirjoitti sanat tunnelmissa, jotka enteilivät vuosien 1847–1848 ”Euroopan hullua vuotta” ja tarkoitti runonsa sävellettäväksi.

Runon ensimmäinen säveltäjä oli Fredrik August Ehrström. Hänen sävellyksensä esitettiin ensimmäisen kerran 9. marraskuuta 1846 Pohjalaisen Osakunnan vuosijuhlassa.

Runeberg sävelsi runonsa myös itse syksyllä 1846. Hänen sävellyksensä esitettiin 3. joulukuuta 1846 Porvoon kaupungin 500-vuotisjuhlan yhteydessä.

Suomen kansallislauluna tunnetun Maamme-laulun on säveltänyt Fredrik Pacius. Hänen säveltämänä Vårt land -runo sai ensiesityksensä ylioppilaiden Floranpäivän juhlissa vuonna 1848.

Kansallisuuskysymys oli noussut Suomessa aktiiviseksi puheenaiheeksi 1844. Taustalla oli koko Eurooppaa koskenut poliittis-kansallinen liikehdintä, joka purkautui Euroopan hulluna vuotena 1848–1849.

Vuonna 1848 yliopiston sijaiskansleri kumosi voimassa olleen kiellon ja ylioppilaat saivat jälleen pitää perinteisen Flooran päivän (13. toukokuuta) kevätjuhlan. Kevätjuhlasta piti tulla kansallisen, mutta vastavallankumouksellisen mielipiteen ilmaisu. Sen oli tarkoitus vakuuttaa lojaalisuutta Venäjän keisarille, jotta Suomi säästyisi Venäjän jyrkiltä toimenpiteiltä.

Historian dosentti Fredrik Cygnaeus järjesti juhlan ja otti lähtökohdakseen Runebergin Vårt land -runon, joka oli kirjoitettu samaan vastavallankumoukselliseen henkeen. Hän tilasi lauluun sävelmän yliopiston laulunopettajalta Fredrik Paciukselta.

Floran päivän juhlapaikkana oli Kumtähden kenttä. Osakuntien yhteinen juhlakulkue lähti liikkeelle yliopistolta ja pysähtyi Pitkälläsillalla, missä soittokunta oli odottamassa. Laulu esitettiin silloin ensimmäisen kerran. Pacius antoi kaartin soittaa laulua koko matkan Kumtähden kentälle asti.

Maamme-laulu levisi ympäri Suomea kuorojen ja kansakoulun avulla. Kansakoulujen laulunopetuksessa näkyi selvästi kansallinen herääminen, ja Maamme oli laulunopetuksen suosituin laulu vuosien 1869–1881 aikana.<|im_end|>
<|im_start|>user
Miten kyseisen runon sanat menevät?<|im_end|>
<|im_start|>assistant
Nykyisin laajalti käytössä oleva suomennos perustuu Paavo Cajanderin korjattuun versioon Julius Krohnin runoilijaryhmän alkuperäisestä käännöksestä. Kansallislaulussa käytetyt ensimmäinen ja viimeinen säkeistö ovat kuitenkin sellaisenaan peräisin alkuperäisestä käännöksestä.

Maamme (J. L. Runeberg, suom. Paavo Cajander)

Oi maamme, Suomi, synnyinmaa,
soi, sana kultainen!
Ei laaksoa, ei kukkulaa,
ei vettä rantaa rakkaampaa,
kuin kotimaa tää pohjoinen,
maa kallis isien!

On maamme köyhä, siksi jää,
jos kultaa kaivannet
Sen vieras kyllä hylkäjää,
mut meille kallein maa on tää,
sen salot, saaret, manteret,
ne meist on kultaiset.

Ovatpa meille rakkahat
koskemme kuohuineen,
ikuisten honkain huminat,
täht'yömme, kesät kirkkahat,
kaikk'kuvineen ja lauluineen
mi painui sydämeen.

Täss auroin, miekoin, miettehin
isämme sotivat,
kun päivä piili pilvihin
tai loisti onnen paistehin,
täss Suomen kansan vaikeimmat
he vaivat kokivat.

Tään kansan taistelut ken voi
ne kertoella, ken?
Kun sota laaksoissamme soi,
ja halla näläntuskan toi,
ken mittasi sen hurmehen
ja kärsimykset sen?

Täss on sen veri virrannut
hyväksi meidänkin,
täss iloaan on nauttinut
ja murheitansa huokaillut
se kansa, jolle muinaisin
kuormamme pantihin.

Tääll' olo meill on verraton
ja kaikki suotuisaa,
vaikk onni mikä tulkohon,
maa isänmaa se meillä on.
Mi maailmass on armaampaa
ja mikä kalliimpaa?

Ja tässä, täss' on tämä maa,
sen näkee silmämme.
me kättä voimme ojentaa
ja vettä rantaa osoittaa
ja sanoa: kas tuoss' on se,
maa armas isäimme.

Jos loistoon meitä saatettais
vaikk' kultapilvihin,
mis itkien ei huoattais,
vaan tärkein riemun sielu sais,
ois tähän köyhään kotihin
halumme kuitenkin.

Totuuden, runon kotimaa
maa tuhatjärvinen
miss' elämämme suojan saa,
sa muistojen, sa toivon maa,
ain ollos, onnees tyytyen,
vapaa ja iloinen.

Sun kukoistukses kuorestaan
kerrankin puhkeaa,
viel lempemme saa nousemaan
sun toivos, riemus loistossaan,
ja kerran, laulus synnyinmaa
korkeemman kaiun saa.<|im_end|>