Hvart skyndade hon väl under den oroligt frågande blicken på kyrktornets klocka ? — 
 Till ångbåten , för att ännu en gång få se och samtala med Birger och för att förklara och godtgöra allt ? 
 Nej , till första generalreptionen på Maria Stuart . 
 Och hon återgaf sin roll på ett sätt , som väckte allmän förvåning och beundran , till och med hos hennes afundsammaste kamrater . Den sköna automaten hade liksom genom ett trollslag fått lif och eld , hon hade ur qvalens bägare druckit inspirationens gudadryck . Hon led och kände , hon , som förr endast spelat och deklamerat . Hon hade blifvit förödmjukad , derför återgaf hon så träffande den förödmjukade ; hon hade blifvit sårad i sin själs innersta , derför var hon nu den stolta , hvars blickar strålade dubbelt sköna genom dimman af tårarne ; och hon kände sig ännu med hänförelse älska den , som förolämpat henne med sina misstankar och sitt skymfliga farväl ; derför väfde hon ett rosenskimmer af svärmande kärlek kring hela sin sceniska skapelse . 
 Med ett ord larfven hade bräckt sitt skal , imitationens och den kylande reflexionens skal ; konstnärinnan kände sig ha fått vingar .
PER LOC OCC