Under eftermiddagen befann sig fru Regine Sofie Thorman så mycket bättre , att hon kunde sitta uppe i sängen . Men hon blef otålig , då téet stod färdigt och de resande ännu icke hördes af . Ändtligen rördes ringklockan i tamburen . ” Skynda sig , Debora – kan hon flytta på sig . . . Åh , herre gud , det är snart trettio år sedan Emerentia och jag träffades ! Nånå , känner jag icke ändå den rösten . . . . jo , det är hon ! ” Och fru Emerentia var det som , med Blenda trippande bakom sig , kom in i rummet . Nu kunde väl ingenting vara naturligare än att den romantiska systern med en störtsjö af tårar skulle kasta sig öfver den så fullkomligt prosaiska , men lika naturligt var att den sednare på sitt eget tvära vis afbröt all romantik . ” Nå nå , så så , vi äro ju gamla menniskorna ! Bevars gud , tycker du det är så ledsamt att se mig igen , efter du icke kan stäfja gråten ? ” ” Jag är ju så glad , och ändå så sorgsen ! ” snyftade fru Emerentia . ” Jag kan aldrig förstå att det bar så illa till att du skulle sjukna just i dag , liksom jag fört olycka med mig öfver huset . ” ” Ack , ditt stackars kräk , du är lika narraktig som förr i verlden . . . Men , herre gud , så mager och skranglig du blifvit ! Jo , annat slag såg du ut , när vi skiljdes åt i Göteborg . ” ” Ja , du må säga det ! Det var den glada tid , då salig moster Tena hade gjort bröllop åt dig och Blücher . Sedan reste du med din man på hans skepp till Stockholm , och så . . . ” ” Tyst , tyst , det for bort som en dröm alltsammans det der . . Stackars Blücher – innan året var gånget , hade lyckan vändt sig och han gått till botten med både skepp och manskap . Trösta mig , för tid det var ! ” Och vid det bittra minnet af sin enda , korta ungdomsdröm måste den starka fru Regine Sofie släppa ögonen till . Men snart fattade hon sig med vanlig manhaftighet , sköt systern tillbaka och förkunnade att hon nu ville ta syn på systerdottern . Blenda hade emellertid nog varit besedd från hufvudet till fotabjellet af Henriette , som stel och ståtlig satt vid fönstret , hvarifrån hon med sin stolta blick tycktes vilja nedtrycka den fattiga slägtingen . ” Jaså , detta är flick-ungen . . . Kom fram , mitt gryn – var icke blyg : jag äter icke upp dig ! ” Men Blenda kunde icke rå för att hon för första gången under sin lefnad behäftades med en verklig blyghet . Den gamla fruns korta , sträfva ton , hennes besynnerliga sätt att uttrycka sina känslor vid återseendet af en sedan trettio år icke träffad syster förstelnade Blenda , och hon förmådde endast att med en ödmjuk nigning helsa den barska tanten , hvars hand hennes darrande läppar i detsamma vidrörde . ” Sådant sjåp till unge ! ” utbrast fru Regine Sofie i en ton , som likväl var ganska vänligt menad . . ” Och nu tror jag att hon vill duscha mig , hon också . . . Kära hjertandes , go ’ vänner , pipen j så der mycket i gamla Westergötland – det är riktigt en ful vana ! ” ” Kära barn ” , hviskade fru Emerentia sin dotter i örat , ” var icke tafatt och barnslig – tant tycker om kurage ! Du var icke så borttappad på vägen . ” ” Jag ber om förlåtelse . . . ” framstammade Blenda , i det hon med något bemödande upplyfte sina milda ögon på tant Regine Sofies hederliga , men skarpa anletsdrag . ” Litet fel är snart förlåtet ! Men var icke gråtmild , om du vill stå väl hos mig – nå , se så ja , nu är allt bra ! ” Och den värda frun behagade att med sin egen snusnäsduk aftorka tårarna på Blendas kinder och derefter att med stort välbehag betrakta flickans älskliga ansigte . Under detta slags revy höll fru v. Kühlen sina ögon stadigt riktade på systern : hon darrade af bäfvan att den , af hvilken deras öde till så stor del berodde , icke skulle blifva nöjd . Men hon lugnade sig fullkomligt , då hon hörde följande : ” Ser man på – vår Herre har ingen skam : frisk , välskapad och fager som ett nyutslaget blomster . . . Nå , vänd dig om nu , så skall jag visa dig din kusin Henriette , min sonhustru ! ” Vid dessa ord flyttade sig lärftskramhandlandens förnäma fru långsamt från sin plats vid fönstret och nalkades med ett utseende af nedlåtenhet först fru v. Kühlen , för hvilken hon gjorde en höflig , men kall nigning , och derefter Blenda , den hon räckte ett par fingerspetsar , i det hon småleende sade : ” Välkommen till Stockholm , min lilla vän ! Jag rekommenderar mig sjelf som kund till den snälla sömmerskan , ty jag har en hel hop saker att låta sy . ” Men nu skulle man ha sett hvilka ögon svärmodern satte på den styfva svärdottern ! ” Rekommendera dig som slägting först , min docka – det passar bättre , inbillar jag mig ! Ty hvad kunderna beträffar , så kan jag skaffa dem sjelf . . . Nå , min kära Emerentia , vill du icke hedra din systersons hustru med en omfamning . . . så ja . . så skall det vara . . . Nu kommer lilla Blendas tur – ni kan väl kyssas vackert som systrar ! ” Med en öm och innerligt bedjande blick såg Blenda upp till sin obekanta slägting , men om denna också icke vågade undandraga sig sin despotiska svärmors spira , så kunde ingenting hindra henne att lägga en verkligt impertinent vårdslöshet i det sätt , hvarpå hon besvarade sin påtrugade kusins blyga och vänliga helsning . ” Godt , godt ! ” mumlade fru Regine Sofie och kastade en vältalig blick på sin sonhustru . . ” Men sätt er nu , go ’ vänner , och se hemmastadda ut ! Jag tycker ej om att folk har utseende af att icke veta antingen de skola stå eller gå . . . Och du , Debora , tag fram téet , så att nådig frun sedan får fara hem . . . Men hvar är son min – följde icke han er in ? ” ” Här , mamma – jag skulle bara skicka af hyrkusken . ” ” Jaså , du tog vagn – nå , den gången passade det icke så dumt . . . Fick ni vänta på Patrik , eller kom han i rättan tid ? ” ” Nej , bevars ” , försäkrade fru Emerentia , ” vi fingo visst icke vänta ! ” ” Och om moster än så fått , hade det visst icke märkts ” , inföll Patrik skrattande , ” ty mamma skall veta att jag kunde knappt komma fram till fruntimren , så omgifna voro de af herrar , som täflade med hvarandra i artiga anbud – jag tror min själ , att de gerna skulle ha spänt sig sjelfva framför lilla kusin Blendas vagn ! ” Vid denna underrättelse syntes ett mycket olika uttryck i de tillstädesvarande fruntimrens ögon : modersfåfängans uppenbara triumf lyste ur fru Emerentias , en med afund blandad omätlig förvåning ur Henriettes , förskräckelse och en ingalunda dold harm i tant Regine Sofies . ” Hvad vill detta säga ? ” frågade den sednare , och tonen liknade bruset af en på afstånd hörd stormvind . ” Är du af den ullen , min flicka , har du sådana anlag ? ” ” Kära Regine Sofie , misstänk icke barnet ! ” afbröt fru Emerentia , hjeltemodigt offrande sig för sin ögonsten . ” Tyst du , syster , och låt henne svara sjelf – hon är allt så gammal , att hon har mål i mun . . . Se mig rakt i ögonen , du lilla slinka , och svara mig , men utan omvägar , hör du , på den frågan om du är road af att sällskapa med unga herrar ? ” ” Ja , söta tant , nog är jag det . ” Vid denna öppna bekännelse föll Henriette i ett så häftigt skratt , att hennes svärmor med en vresig blick frågade om hon hade fått konvulsioner . Härefter tillade den stränga matronan , som verkligen behöfde återhemta sig litet efter Blendas svar : ” Det kan ingen anklaga dig för falskhet , och det är då rätt väl det , men om du vill njuta mitt skydd , så får du nog umbära dylika nöjen . . . Dina artiga herrar torde ha erbjudit sig att komma och se efter huru du finner dig i ditt nya hem ? ” Blendas rodnande kinder gåfvo det svar , som hon ej sjelf vågade sig fram med . ” Jo , jag tackar , jag märker hur det står till ! Och du , Emerentia , har du kunnat bifalla . . . ” ” Ack , herre gud , jag har hvarken sagt ja eller nej ! Men det var så , att det var fråga om att visa oss de kongliga lustslotten ; och baron T–svärd var så genom-artig och ville rekommendera Blenda hos en mängd förnäma fruntimmer , som han bestämdt visste hade broderier att lemna . ” ” Gud sig förbarme , så tokig du är , som låter flickungen ta emot slika offerter ! Hon skall sy linnsöm åt Patriks bod ; och hvad de kongliga lustslotten anbelangar , så kan hon väl i sinom tid äfven få se dem utan sådana sprättars försorg . ” ” Men jag försäkrar dig , bästa , kära Regine Sofie , att de alla voro unga män af god uppfostran och hederliga tänkesätt ! Och jag är väf icke sjelf så alldeles utan erfarenhet och vett , att jag icke skiljer på hvad som bör vara . ” Det var icke utan att en retad och sårad känsla gaf sig luft i detta fru Emerentias försvar ; men systern , långt ifrån att höra på , vände sig helt tvert till mamsell Debora , som nu inträdde med teet : ” Hör på ett ord så godt som två , mamsell : komma här några unga herrar och fråga efter fru v. Kühlen och den här unga fröken , så skicka dem tillbaka med det beskedet att fruntimren icke ta emot besök ! Och nu icke ett ord mera om den saken . . . Slå i teet ! ” Sedan dessa order utgått från den i sin slägt och särdeles i sitt hus egenmäktigt regerande gamla frun , uppstod en undergifven tystnad i hela kretsen , hvilken tystnad icke afbröts så länge tekopparna slamrade . Men så snart de återkommit på brickan , började Henriette draga shalen omkring sig ; och Patrik förmodade att mamma nu kanske ville vara ensam med de nykomna slägtingarna . ” Jag behöfver nu vara alldeles ensam . Debora skall straxt följa syster min och barnet upp på deras kammare , så att de få se öfver sakerna ! I morgon hålla de hvila , men i öfvermorgon kan du skicka hit shirtingen , Patrik ! ” Nu blef allmänt uppbrott . Vid afskedstagningen hoppades Henriette att hon följande dagen skulle finna mamma återställd , men mamma svarade sötsurt : ” Det kan du höra åt genom bud – jag vill ej hindra dig att längre vara ifrån sommarnöjet . . . Farväl med er . . . Är jag frisk om söndag , så kan ni äta middag här ! ” Då fru v. Kühlen och hennes unga dotter , efter mamsell Deboras bortgång , befunno sig ensamma i den stora och rätt vackra kammare , som blifvit dem upplåten , var bådas första rörelse att kasta sig i hvarandras famn . ” Döm icke efter början , mitt barn ! ” tröstade modern , hvars eget eljest så förtröstansfulla hjerta nu var temligen tungt . ” Ack , så narraktiga våra luftslott voro ! ” hviskade Blenda . ” Här bli vi liksom fångar . ” ” Åh nej , du lilla , det skall du icke tro – det blir icke så illa heller ! ” ” Se då ut genom fönstret – den stora mörka muren stänger ju all utsigt : vi ha icke ens en skymt af himlen ! ” ” Sa veta vi ändå , kära du , huru den ser ut , och bära den dessutom alltid i hjertat , när vi äro vid mod och hopp . ” ” Men det kunna vi icke vara . . . Säg , på samvete , om mamma i denna stund eger någondera delen ? ” ” Det eger jag visst ! Stackars syster Regine Sofie var sjuk , och har dessutom alltid haft sitt eget sjelfrådiga sinne ; att hon emellertid vill oss väl , försäkrar jag heligt ! Och Patrik – det såg du sjelf , om han var hederlig och beskedlig , som förde oss i en sådan vagn ! ” ” Kusin Patrik är rätt bra , jag har ingenting emot honom , ty om han icke har särdeles hvarken utseende eller sätt , så har han åtminstone hjerta . Men hans fru – jag vet icke hvarföre hon såg så besynnerligt på mig och bemötte mig liksom . . . jag kan ej säga hur : det pinar mig dock mycket . ” ” Åh , det blir nog bra , du lilla ! Om hon också är lite på sin kant , så hör det kanske till stockholmskornas fasoner . . och se ’ n så snäbbade allt Regine Sofie åt henne också . ” ” Just det var så ledsamt – hvilket tråkigt lif inomhus att höra svärmodern så der hugga på sonhustrun . . . ja ja , hon tycks hugga på något hvar , och summan af alltsammans är , att om en önskan kunde uträtta något , så skulle jag af allt hjerta önska att jag i morgon bittida vaknade i vårt gamla hem ! ” ” Men dermed förlorade du också minnet af sjelfva resan , som du haft så mycket nöje af , och minnet af eftermiddagen i Wennerborg , hvilken väl också var något värd . ” ” Ack , ja ” – Blendas ögon började åter glänsa – ” denna eftermiddag var det bästa , ty jag har den att tacka för det enda nöje jag här lär få ! ” Hon visade på sitt bokpaket . ” Och jag är viss ” , uppmuntrade fru Emerentia , som så gerna ville se molnen fly från dotterns panna , ” jag är viss att grefven med snaraste kommer hit till Stockholm , och honom , han som har ett både värdigt och förnämt utseende , våga de ej stänga ute : ty den vore väl blind , som kunde tro att han far med hafs , såsom syster min – oss emellan sagdt – kanske icke så orätt inbillar sig om de fyra andra . ” ” Jag bryr mig också just icke så mycket om dem ! ” menade Blenda , hvars alla tankar från böckerna drogo sig till den vänlige gifvaren och det samtal hon haft med honom – och här råkade hon så lyckligt erinra sig det om i verkligt deltagande vittnande råd , som han vid afskedet gaf henne : ” Möt icke för öppenhjertigt den tjenstaktighet och de artigheter , som säkert skola erbjudas er ! När man är ung , och framför allt när man är skön och utan manligt beskydd , behöfver man vara något misstrogen . ” Modern smålog . ” Jag är nöjd med det så som det är ! ” sade hon . ” Du blir nu alldeles lik den i tornet inneslutna prinsessan , och syster min är draken , mot hvilken alla de kämpar månde strida , som önska få en skymt af den fördolda skönheten . ” ” Nå , så får väl jag också vara nöjd ! ” inföll Blenda , hvars af naturen lätta och spänstiga lynne vid dessa tröstgrunder ej längre kunde stå emot det dystra intryck , som hon rönt . ” Men jag är säker ” , tillade hon leende , ” att ingen öfvervinner den draken och att jag blir qvar i tornet tills döden eller – min riddare befriar mig . ” ” Sådant skall sinnet vara . . . Låt oss nu utan afvoga känslor blicka omkring , så finna vi det nog bra . . . Hvilken vacker soffa , du . . äkta bombasänget till öfverdrag . . . och betsad byrå med spegel på – jo , jag tackar , du lilla . . Än sybord då ! Den beskedliga Regine Sofie , detta var då alltför vänskapligt i Stockholm , der allt är så dyrt . ” ” Men i alla fall är det tungt och mörkt härinne . Och se ’ n dessa stora husmassor , dessa ändlösa gator – det är ängsligt alltsammans ! ” ” Och ändå blef du så godt som tokig af förtjusning , när du först fick se sta ’ n ! ” ” Ja , men då stod jag på ångbåten , och derifrån var den så skön , att jag kunde bli tokig än en gång , om jag åter finge se den synen . Men när man kommer in uti den . så är det icke på det sättet – bara bullret på gatorna gör en ju alldeles döf . ” ” Du finner dig nöjd med alltsammans , du lilla , när du blir van och , som min salig farmor plägade säga , lite varm i kläderna . . . Och låt oss nu plocka upp sakerna , så att den beskedliga mamsellen , när hon kommer tillbaka , icke får någon nys om att vi så här gett oss öfver , utan äro nöjda och tacksamma – ty lita du på att syster min nog hör efter den saken ! ”
PER TME-TIME PER TME-DATE PER PER PER PER TME-DATE LOC PER PER EVN LOC PER PER PER PER PER PER PER LOC PER PER PER PER PER PER OCC PER PER LOC OCC PER PER PER PER PER OCC PER PER PER PER PER PER PER PER PER PER SYMP PER PER PER PER PER PER PER PER PER PER PER PER PER TME-DATE TME-DATE PER PER TME-DATE TME-DATE PER PER PER PER PER PER PER TME-DATE TME-TIME TME-TIME LOC PER TME-TIME PER LOC PER PER PER LOC