Svindlik tárháza
"Ahogy a kocsimmal a garázsból kitolattam, nem vettem észre az éppen ott haladó lengyel turistát, s elütöttem." Így vallott az az alsó-ausztriai férfi, akinek gépkocsi-biztosítója 90 ezer eurót fizetett be a társadalombiztosítás számlájára a súlyosan sérült beteg kórházi kezeléséért, majd utólagos rehabilitációjáért. A biztosító nyomozója utóbb kiderítette: a turista valójában egy feketén dolgozó lengyel munkás volt, akit családi ház felújítása közben ért baleset.
A biztosítási csalások rendőrségi szakértője, Max Edelbacher szerint akkor szaporodik a csalások száma, amikor a gazdasági helyzet nehezedik az országban. A 2000-es év óta látványos a növekedés, a kifizetett kártérítések mintegy 5 százalékáról derül ki utólag a csalás, aminek összege körülbelül 900 millió euró. A közvélemény egyre kevésbé ítéli el a biztosítók fosztogatóit, elég hír jelent meg a sajtóban arról, hogy a biztosítás a legjobban fizető szakma, művelői hatalmas nyereséggel dolgoznak. A biztosítási svindli főként a közlekedés-, a háztartás- és az életbiztosítás terén virágzik. A meghiúsított csalási kísérletek összértéke az utóbbi években 8,7-10,9 milliárd euró között mozog. A társaságok úgynevezett vörös referenseket foglalkoztatnak, gyanús esetekben ők lépnek kapcsolatba a panaszossal, s a büntetést is kilátásba helyező magatartásukkal általában lebeszélik a kárbejelentésről.

Ausztria keleti felén - nyilván a szomszéd országokkal összefüggésben - az autó-, nyugati részén viszont a síléclopásokkal kapcsolatos csalások a meghatározók. 2001-ben még csak 7900 esetben jelentettek léceltűnést, tavaly viszont már 9500 alkalommal. Előfordult, hogy a síelők úgy fordultak gépkocsijukkal a rendőrőrs elé, bejelentendő a lopást, hogy közben az "elveszett" léc ott virított az autó tetején.

A német biztosítótársaságok szövetsége (GDV) becslése szerint évente legalább 1,5 milliárd euró kárt okoznak a biztosítóknak - s rajtuk keresztül a biztosítottaknak - a megrendezett balesetek, csalások. A GDV ma már abból indul ki, hogy a kötelező felelősségbiztosítási esetek legalább 8-10 százaléka manipulált, akkor is, ha ezt az egyes esetekben nehéz bizonyítani.

A trükkök tárháza gazdag: a sárga lámpás variációnál például a "vétlen" autó vezetője gyorsít, mint aki még át akar férni, s mikor látszik, hogy a mögötte haladó is vele tartana, hirtelen ráfékez. Durr - de hát ő nem tehet semmiről, piros lett a lámpa, meg kellett állnia, s különben is, a követési távolság... A jobbkéz-szabályos eseteknél többen is vannak: az egyik szereplő a kocsijával megáll a sarkon - mondjuk, hogy valaki ki- vagy beszálljon -, s ezzel egy pillanatra eltakarja a belátást jobbra, a másik szereplő a figyelő, aki lesi, érkezik-e takarás mögül valaki, s ha igen, jelt ad, mire a harmadik csak kényelmesen begurul a kereszteződésbe, ahol már várja is a megrendezett csattanás.

A többnyire kiváló autóvezetői képességekkel megáldott "áldozatok" aztán szépen felvetetik a kárt, a figyelmetlennek kikiáltott "bepalizott" autós biztosítójától behajtják a pénzt - majd olcsó, féllegális műhelyekben az összeg töredékéért tessék-lássék kikalapáltatják a kocsit, s már indulnak is az újabb akcióra. Egy-egy sérülést többször is "eladnak" a biztosítóknak, akik ezért arra kérik az autósokat: ha a legkisebb kétségük is van - például úgy látják, a kárt szenvedett autón nem is olyan friss az a sérülés -, inkább hívjanak rendőrt, hátha mégsem ők voltak a hibásak.

A hamburgi Gewis közvéleménykutató-intézet felmérése szerint a megkérdezettek csaknem fele nem talált kivetnivalót azon, ha valaki "átveri" a biztosítót. Csak arról feledkeznek meg, hogy ennek árát is ők, az ügyfelek fizetik: a GDV számításai szerint a csalások nélkül Németországban minden autóbiztosítás éves díja 21 euróval kevesebb lehetett volna 2004-ben.

FÖLDVÁRI ZSUZSA / BÉCS, WEYER BÉLA / BERLIN