Jobb fiúkkal kézizni, mint sehogy
Története elsõ nemzetközi kupamérkõzésére készül az angol bajnoki bronzérmes Cambridge HC férfi kézilabdacsapata, ellenfele a Challenge-kupában a Székelyudvarhely lesz. Az amatõr csapat tagjai sokáig gondolkodtak, benevezzenek-e egyáltalán a sorozatba, de ahogy edzõjük, Föglein Ágnes az Origónak elmondta, életük lehetõségét nem szerették volna kihagyni.
Bármennyire is furcsa, az angol férfibajnokság bronzérmesének szakmai munkáját valóban egy magyar nõ irányítja, de a helyzetet többé-kevésbé a kényszer szülte.

"Budapesten születtem, de miután a szüleim négyéves koromban Németországba költöztek, én már ott nõttem fel. A testvérem kezdett el kézilabdázni, mire õ megunta, addigra nekem megtetszett a sportág. Ötödikes koromtól játszottam, az iskolai csapatunk nagyon jó volt, szép sikereket értünk el a bajor bajnokságban" - mesélte Föglein Ágnes az Origónak.

Víruskutató és kéziedzõ

"Felnõttként a bajor ligáig, a helyi negyedosztályig jutottam, majd amikor 2007-ben Cambridge-be kerültem, azonnal keresni kezdtem a játéklehetõséget. A városban addigra volt már egy bejáratott, 2000-ben alapított fiúcsapat, hozzájuk csatlakoztam. Úgy gondoltam, jobb fiúkkal edzeni, mint sehogyan sem kézilabdázni. Meccseken ugyan nem játszhattam, de igyekeztem több lányt is rábeszélni, néhány év alatt összejött egy csapatra való társaság, és elindultunk a körzeti ligában. 2011-ben megkeresett egy londoni csapat, az Olympia, hogy szeretnének a Challenge-kupában indulni, lenne-e kedvem segíteni. Így aztán egy másik magyar lánnyal együtt nemzetközi kupában is pályára léptem."

Föglein Ágnes ugyan mikrobiológiával és víruskutatással foglalkozik, szeretett sportágától nem tudott elszakadni, és miután a Cambridge HC-nek olyan emberre volt szüksége, aki félig-meddig ért a kézilabdához és még szervezni is tud, szép lassan elkezdte az edzõsködést.

"Az itteni kézilabda nagyon sokat profitált a londoni olimpiából, ahol állandó telt házzal mentek a mérkõzések. Azt mondják, hogy az olimpia egyik nagy öröksége a kézilabda, amire az angolok csak most kapnak rá. A játékok végeztével 60-80 fiatal jött a klubhoz, mondván, látták a meccseket, és ki szeretnék próbálni a sportágat. Huszonöten még mindig kitartanak, így el tudtunk indítani egy második csapatot is. Akadt köztük egy csomó teljesen kezdõ, 20-30 éves felnõtt is. De most már van egy ifjúsági csapatunk is, két hete játszották az elsõ meccsüket. Õk fõleg angol gyerekek, de legtöbbször legalább az egyik szülõ kézilabdanemzetbõl (magyar, lengyel, francia, dán) származik. Másreszt az iskolákban is elkezdtek foglalkozni a sportággal, csak az a baj, hogy a tanárok sem tudják, hogyan kell játszani. Van, aki testi kontaktus nélkül próbálja tanítani! De ez már így is fejlõdés. Maga a bajnokság is fejlõdött, most már van egy Super 8-nek nevezett elsõ osztály, amelynek a tagja vagyunk. Ehhez már edzõ kellett" - magyarázta.

Élvezi az irányítást

Szerinte a keretben ügyes játékosok vannak, de kell valaki, aki átlátja a meccshelyzetet, irányít, és nem hagyja, hogy mindenki a maga feje után menjen a pályán. "Megoldhattuk volna azt is, hogy a tízbõl egy ember nem játszik, hanem edzõként áll a pálya szélén. De jobb megoldásnak tûnt, ha én vállalom ezt a feladatot, és mind a tízen játszhatnak. Élvezem az irányítást, és azt hiszem, el is fogadtak" - mesélt edzõi pályafutása kezdetérõl.

Alapszintû edzõi papírja már van (ezt egy négyórás kurzus során szerezte meg), hiszen enélkül nem dolgozhatna, most kezdi majd a második tanfolyamot. „Az edzõképzéssel az a baj, hogy akik tanítják, itt azok sem értenek túlzottan a sportághoz. Vak vezet világtalant. Most nyáron lesz egy másfél hétvégét felölelõ kurzus, de például Németországban egy alapfokú edzõi tanfolyam nyolc hétvégét vesz igénybe. Nekem ennyi szabadidõm nincsen.”

Pár hétig dolgozott a csapatnál egy képzett magyar edzõ, de nem volt nagy sikere. "Ez egy más világ, itt nem lehet a játékosoknak azt mondani, hogy ha nem edzel eleget, akkor nem te, hanem más játszik. Mert itt nincs más."

A csapat soknemzetiségû, akad két magyar játékos is, Majoros Zsolt és Kovács Levente. "Nem tudom, milyen szinten játszottak a magyar bajnokságban, de nálunk ez nem is fontos. Mindenkinek örülünk, aki hozzánk jön, megnézzük, mit tud, és eldöntjük, hogy az elsõ vagy a második csapatban számítunk rá. Zsolt kitûnõ balátlövõ, óriási bombái vannak, Levente pedig igazi védõspecialista."

Kupakaland fejenként 250 fontért

A csapat amatõr, így minden költséget saját magának kell elõteremtenie. A csarnok, amelyben edzenek, 42 angol fontba kerül óránként, ráadásul túl keskeny és rövid is. "Ha heti három órát edzünk, az már 120 font, így a játékosoknak fejenként havi 35 fontjába kerül csak a tréning. Ez nem kis pénz azoknak, akik azért jöttek Angliába, hogy itt álljanak talpra" - mondta Föglein Ágnes.

A csapat a bajnokikat egy másik cambridge-i csarnokban játssza, amely már nagyobb, 40x19,5 méteres, de nemzetközi kupamérkõzésre még alkalmatlan.

"Csak Londonban tudnánk fogadni a kupaellenfelet, de szerencsére a Székelyudvarhellyel kerültünk össze, és sikerült megállapodni abban, hogy egy novemberi hétvégén mindkét mérkõzést idegenben játsszuk le. Ellenfelünk minden költséget áll, így nekünk csak az utazást kell megoldanunk, fejenként 250 fontból kijön az út. Azt számoltuk, ha vendéglátóként is helyt kellene állnunk, akkor az szállással, játékvezetõkkel együtt plusz 500 font költséget róna mindenkire."

Ez kihagyhatatlan lehetõség

Fögleinék sokat gondolkodtak azon, hogy belevágjanak-e a Challenge-kupa kínálta kalandba vagy sem. De azt mondták, ha tizenketten vállalják, hogy akár 500 fontot is megér nekik, akkor beneveznek.

"Szerencsénk volt, hogy romániai ellenfelet kaptunk, hiszen így a repülõút nem okozott bonyodalmat, ráadásul a székelyudvarhelyiek minden pluszköltséget állnak. De kaphattunk volna például izraeli ellenfelet, és akkor ki tudja, hogyan állnánk anyagilag. Azt tudtuk, hogy ha nevezünk, de mégsem indulunk, akkor az európai szövetség tízezer eurós büntetést ró ki ránk. De reméltük, hogy ennél többe az indulás sem kerülhet. A kuparészvétellel akkora lehetõséget kaptunk, amit muszáj kihasználnunk."

Hogy milyen eredménnyel lenne elégedett? "Ha tíz gólnál kevesebbel kapnánk ki, már büszkék lennénk. Ha esetleg a két meccs közül az egyiket szorosabbá tehetnénk, elégedett lennék. De a rutin és az erõnlét nem mellettünk szól. Láttam a székelyudvarhelyiek honlapján, hogy a játékosok napi két edzéssel megkezdték a felkészülést. Nekünk hetente egy edzésünk van, szezon közben pedig kettõ. Ez nagy különbség."