Emlékezés Bánhidi Antalra - Mátyásföldtõl a svédországi Karlstadig
Bánhidi Antalnak, a magyar aviatika kiemelkedõ alakjának észak-európai repülésére
Burányi Gyula emlékezik.
Ha idõm engedi, be-betérek a városligeti Repülõmúzeumba, és kigyönyörködöm magam légiközlekedésünk gazdag múltjának szerény tárgyi emlékeiben. A látnivalók közül visszatérõen Lampich Árpád L2-es Rómája ragad magával. E gép megépítése, teljesítményei, túraútjai, világcsúcsai, újjászületése, és nem utolsósorban híres pilótái, repüléstörténelmünk legszebb fejezetei. Csodálattal vegyes hitetlenkedéssel szoktam nézni a kis gép megbízható, Thorotzkai Péter gróf által konstruált motorját, s a Lampich Árpád tervezte kecses sárkányt. Két zártkörû és egy távolsági világcsúcs fûzõdik az L2-es Rómához, s utóbbi teljesítésekor vitéz Kaszala Károly, 1928-ban, az olasz fõváros felé tartva, átrepülte az Adriát is. (Lásd VAM 2003/9.)

A mûegyetemisták Sportrepülõ Egyesületének (MSrE) pilótanövendéke volt a gépészmérnöknek készülõ Bánhidi Antal. Kaszalától, és késõbbi óceánrepülõnktõl, Endresz Györgytõl tanulta el az aviatika tudományát. Õ is a lelkes repülésbarátok között volt, akik 1928. június 14-én hajnalban, Mátyásföldön, az L2-es szárnyát fogták, vitéz Kaszala Rómába startolásakor. Itt és ekkor öntötte el, hogy túltesz oktatóján, vagyis Kaszalán. Képességeinél csak becsvágya volt nagyobb. Megfelelõ alkalom 1929 nyarán kínálkozott. Azon év tavaszán az egyesület svédországi meghívást kapott, hogy mutassák be valamelyik gépüket a karlstadi (Värmland) nemzetközi kiállításon. A választás a híressé vált Rómára esett. Bánhidi Antal fiatalos hévvel keresztülvitte az egyesület vezetõségénél, hogy a gépet - pilótának õt jelölve - vasúti fuvarozás helyett légi úton küldjék ki! Célként vitéz Kaszala Károly elõzõ évi teljesítményének túlszárnyalása lebegett elõtte.

Kaszalával az élen a mûegyetemisták egész évben repülték a Rómát. A gép télen sem pihent, ekkor sítalpakkal váltották ki a kerekeket, s az erõs strapa miatt ilyen hosszú útra nem volt alkalmas állapotban. Bánhidi hajthatatlan volt. Az egyesületben, az indulás napjára, hetvenöt éve, 1929. június 13-ra, barátai segítségével elkészültek a részleges felújítással. A propellerrel kapcsolatos gondok miatt Bánhidi csak 14-én, egy pénteki napon tudott startolni Mátyásföldrõl, zsebében a csupán egyhónapos(!) "sportrepülõ, utas nélkül" engedéllyel. A végcélként megjelölt karlstadi kiállítás június 22-én nyitott, és az útvonalat a Róma teljesítõképességéhez kellett megválasztania. A napi 300-400 km-es távot egy ilyen kis géppel megtenni, amelynek végsebessége csak 80 km/óra volt, Bánhidi-féle optimizmust követelt!

Budapest-Bécs-Prága-Drezda-Berlin-Travemünde-Koppenhága-Göteborg-Karlstad volt az útirány. Bécsbe négy óra alatt ért az ellenszél miatt, Prága párás égbolttal fogadta, s öröme végtelen volt, amikor a Cseh Érchegységet szerencsésen maga mögött tudhatta. Drezdából is táviraton értesítette a hazaiakat, hogy az elsõ nagyobb nehézségeken túl van. Június 16-án a kedvezõ szélviszonyokat kihasználva repült át Berlin-Tempelhofra, Európa akkori legforgalmasabb repülõterére. Hitetlenkedve állta körül a Rómát a tempelhofi személyzet, de egy magyar mûegyetemistának mindig bizonyítania kell, és ebben Bánhidi Antal jeleskedett, amikor rövid bemutatót tartott a kis géppel, és szárnybillegetéssel üdvözölte a légikikötõ teraszán integetõ közönséget. Itt örökítette meg fényképen a Rómát, az osztrák légiforgalmi társaság akkor óriásgépnek számító Junkerse alatt.

A rövid berlini pihenõ után légiútja északra, a Balti-tenger partjára vezetett, ahol a Német Repülõkísérleti Intézet vízirepülõ-állomásán Dornier és Rorbach hidroplánokat nézhetett meg. Innen átrepülve a lübecki-öblöt, Koppenhága-Kastrup repterén landolt, s nekilátott a légcsavar kijavításának, amely a magas fûben megsérült. Június 20-án Helsingborg és az öresundi kis sziget, Ven érintésével a Halland-gyûrõdésnek vette az irányt, amelyen átrepülve megnyílt elõtte az út az alacsonydombos vidék fölött, egészen Göteborgig. Egy váratlan kényszerleszállással (Halmstad) érkezett meg "Kis Londonba", azaz Göteborgba. Itt fényképeztette magát a Rómával, a Kék hangár elõtt, az egyesület kiküldöttjével együtt. Nagy izgalmak közepette és térkép nélkül(!) repült tovább a Vänern-tó északi partján lévõ kisvárosnak, Karlstadnak, hosszú útja célpontjának. A helységnek még nem volt reptere... - és ezt Bánhidi Antal nem tudta! Körözött a város határán, míg végül a katonai gyakorlótéren tette le a Rómát.

Svédországban tízévenként rendeztek országos és nemzetközi kiállítást. A múlt század második évtizedében Karlstadra, erre az alig huszonegyezer lakosú városkára esett a választásuk, ahol az ország ipara, mezõgazdasága, halászata, erdõgazdasága, hivataljai(!) stb., továbbá sokféle külföldi kiállító képviseltették magukat. Lapozgatva a kiállítás gazdag programfüzetében, kiemelve szerepel a Mûegyetem Sportrepülõ Egyesület, mint "sportplan" kiállító, 100 lóerõ alatti motorral.

A mûegyetemisták Tónija a katonák segítségével szétszerelte a Rómát, majd a kiállítási pavilon egyik feltûnõ helyére tolták. A másik közszemlére tett repülõgép Gösta André-é, a híres svéd pilótáé volt, amelyre gazdája büszkén kiírta, hogy gépét saját szárnyon hozta Stockholmból. Bánhidi Antal nagy táblát festett, és azt állította a Róma elé, térképen feltüntetve a megtett útvonalat is. Majd könyvében megjegyzi: "No, kis Róma, dicsekedhetsz - gondoltam, amikor én is odaírtam, hogy õt sem a gólya hozta idáig." Hõsünk nem érezhette magát egyedül, magyar társaság nélkül, a távoli Svédországban. 1920 után a világban szétszéledõ magyarságból itt is voltak már letelepült honfitársai. Így az egyesület kiküldöttjén, Csordás Lászlón, illetve dr. Leffler Béla attasén kívül a kiállítás szalonjában Kiss Béla magyar tánczenakara szórakoztatta a közönséget.

A kéthetes karlstadi tartózkodás alatt megérlelõdött Bánhidiban, hogy ellátogat Oslóba is. Ezt a merész tervet a starthely hepehupás szántóföldje meghiúsította. Harmadik felszállási próbáját sem kísérte szerencse, a Róma is könnyebben megsérült. A gépet vasúton szállították át Malmslättre, a svéd repülés központjába, ahol kijavították. Nagy segítségére volt Bánhidinak a híres, osztrák származású mérnök-pilóta, Sparmann, a Monarchia emigrált repülõje, aki új hazául közül Svédországot választotta. Bánhidi, az elhúzódott javítás és egy kiadós megfázás miatt, csak augusztus 9-én folytathatta útját Skillingaryd tüzérségi lõterének érintésével a dél-svédországi Ljugnbyhedre, az akkori pilótaképzõ központba. Itt sikerrel hárította el egy svéd repülõ kérését, hogy kipróbálhassa a Rómát, amely aligha viselkedett volna nála kezes bárányként, miképp tette bármelyik mûegyetemista-pilóta vezetése alatt.

Augusztus 11-én intett búcsút Bánhidi Antal Svédországnak, s repült Koppenhágán és Travemündén át Hamburgba. Itt találkozott össze az európai körrepülõ-verseny résztvevõivel, és gépeik láttán fölismerte, a magyar aviatikát modernizálni kell, korszerûbb, nagyobb teljesítményû sportrepülõgépeket kell beszerezni. Útját Bréma, Rotterdam, Dortmund, Hannover érintésével folytatta, majd Dessauban, a híres Junkers repülõgépgyárban tett látogatást, szeptember 2-án. Lipcse, Cheb, Prága következtek, és egyre nagyobb izgalommal gondolt a sikeres út végére, a hazatérésre. Utolsó megpróbáltatásként még a csehországi Lestinában kényszerleszállást hajtott végre, mivel nem tudott a hegyek közül kirepülni! Bécs-Aspern repülõteréig a hazafelé vezetõ út egy részét a Róma újból vagonban tette meg. Szeptember 12-én, korán reggel vágott neki hosszú túrája befejezõ szakaszának, és a Fertõ-tó érintésével, 400-500 méteren repülve Gyõr, Komárom, Tata-Tóváros következtek. Így ujjongott könyvében: ,"Ismerõs hegyek. Alattam Bánhida. Mulatságos, hogy milyen öntelten ketyeg tovább a Róma. Bizonyára lenézi az öreg Turul bronzszobrát a hegyfokon. Hogyne, hiszen látta már magát nemcsak a kék Adria, de a fjordok tükrében is."

Bánhidi az érdi repülõtáborban szállt le elõször, s köszöntötte barátait. Innen Endresz György, volt oktatója kíséretében repült át Mátyásföldre, a nagy kaland kiinduló állomására, ahol a Mûegyetem dékánja, a Magyar Aero Szövetség, Lampich Árpád, Thorotzkai Péter gróf, és számtalan repülõgép-rajongó, ünnepélyesen fogadták. A majdnem három hónapos távollét alatt Bánhidi Antal a Rómával 5130 km-t tett meg. Átlagsebessége 73,5 km/h volt. A Róma mûszaki adatait lásd VAM 2003/9.
Róma Czollner Gyula Svédország Mátyásföld Karlstad veterán autó