Ryan Gosling pontosan tudja, miért van értelme a Holdra lépni
Az elsõ ember-t könnyen el lehetne bagatellizálni egy Oscar-díjak reményében elkészült, sokadik sablonos életrajzi filmként, de Neil Armstrong és a Holdra szállás ennél sokkal jobb hollywoodi feldolgozást kapott. Damien Chazelle Oscar-díjas rendezõ (Whiplash, Kaliforniai álom) munkája esszenicális moziélmény, a filmmûvészet erõsségeinek csúcsra járatása, és egyben személyes film az egyik legizgalmasabb kortárs fiatal hollywoodi rendezõtõl.
Damien Chazelle eddig három filmet rendezett, és egyet jegyez forgatókönyvíróként (legalábbis szólóban, társírókkal együtt dolgozott olyan filmeken, mint Az utolsó ördögûzés 2. és a Cloverfield Lane 10). Eddigi négy saját története alapján markáns stílusú alkotóról beszélhetünk, akirõl már azelõtt lehetett tudni, hogy különleges tehetség, hogy Oscar-díjat nyert volna rendezõként a Kaliforniai álom-ért. Rendezései: a Guy and Madeline on a Park Bench, a Whiplash és a Kaliforniai álom, a forgatókönyvébõl készült film pedig a Hibátlan elõadás.

 

Mind a négy mozi zenészekrõl szól, ami nem is véletlen, mivel Chazelle fiatalon jazzdobosnak tanult. Önéletrajzi ihletésû, zenei kulisszák mögött játszódó karriertörténetekrõl van szó, egyértelmûen az alkotó alteregójával a fõszerepben. A fekete-fehér, szerény büdzséjû független debütálás, a Guy és Madeline egy park padján egy fõként munkájába szerelmes fúvós egzisztenciájának és párkapcsolatainak nehézségeirõl mesél. Musical, de nem klasszicista, inkább realista mûvészfilmes változat. A Hibátlan elõadás már mûfajfilm, thriller, de éppúgy a zenész szakma kihívásairól szól: a fõhõs egy zseniális zongorista, aki viszont lámpalázzal küzd, és élete legfontosabb elõadása elõtt halálos fenyegetést kap. Egy lehetetlenül nehéz darabot kell játszania, és ha hibáz, egy mesterlövész megöli õt és a feleségét.

A Whiplash fõhõsét ugyancsak egy agresszor ösztökéli jobb teljesítményre, csak ezúttal egy zenetanár, aki már azt is elmondhatja magáról, hogy lett miatta öngyilkos egy tanítványa. E film ugyancsak arról szól, mennyi szenvedés, alábecsült és kemény munka, de fõleg stressz a siker ára. Nem thriller, hanem klasszikus musical a Kaliforniai álom (La La Land), fõhõsei ugyancsak mûvészek, Ryan Gosling megszállott jazzrajongó zongorista, Emma Stone feltörekvõ színésznõ, a történet pedig kapcsolatuk alakulásáról szól. Az eredmény a Whiplash után ismét egy mestermû, ami 6 Oscar-díjat hozott, és megérdemelte volna a legjobb filmnek járó elismerést is.

Egy ilyen életmû után szokatlan vállalásnak tûnhet egy film Neil Armstrongról, még ha nem is hagyományos életrajzi moziról van szó, mivel Chazelle az Apollo 11 Holdra szállását mutatja be "az elsõ ember" szemszögébõl (egészen pontosan az 1961 és 1969 közé esõ idõszakot). Viszont Gosling fõhõse nem sokban különbözik Chazelle korábbi protagonistáitól: õ is roppantul kitartó, legalábbis errõl tesz tanúbizonyságot, amikor asztronautának képzik ki. Elképesztõen fókuszált: csak a cél lebeg elõtte, minden bukásból feláll, és nem törõdik semmi mással, elhanyagolja családját is, feláldozza a magánéletét. El sem búcsúzna fiaitól, amikor a Holdra megy (ahonnan talán sosem tér vissza).

Ahogy Chazelle zenész-hõsei sem remekeltek másban, csak a szakmájukban, úgy õ sem szerencsés az élet minden területén: a film elején rögtön gyászolja egy szerettét. Egy haláleset indítja el kockázatos ambícióit. A halál érintése miatt gondolja át életét, ráadásul az ûrutazást elõkészítõ tesztek is végzetes balesetekkel járnak, amire Armstrong úgy reagál, hogy ha lefújják a küldetést, akkor társai hiába haltak meg. Most nem a fõhõs karrierje a tét, de a szovjetekkel vívott ûrverseny miatt ezúttal is nagy nyomás és a figyelem hárul a karakterre.

Cikkünk a következõ oldalon folytatódik!
Az elsõ ember Ryan Gosling Damien Chazelle Neil Armstrong First Man