Nekiment az Apple-nek és a Google-nak, Orbánéktól sem ijed meg a "szabályozó celeb"
Nem rajong a túl alacsony adókért és következetesen fellép az igazságtalan adóztatás miatt – a magyar kormány is jól ismeri a legkeményebb EU-biztosnak tartott Margrethe Vestager fellépését. A dán politikussal budapesti látogatásán beszélgettünk.
Magyarországról nem feltétlenül tűnik így, de Margrethe Vestager Jean-Claude Juncker Európai Bizottságának legismertebb tagja, akit a bizottság terminátoraként jellemeznek, a New York Times pedig „szabályozó celebként” írt róla. A dán politikust hírnevét annak köszönheti, hogy nyíltan kiáll a pozíciójukkal visszaélő multicégekkel és cinkosaikkal, a nekik kedvezményeket kínáló tagországokkal szemben.

Az ő vizsgálata nyomán kötelezte Brüsszel az Apple-t 2016 nyarán 13 milliárd euró elmaradt adó megfizetésére (pontosabban az ír adóhatóságot ennek behajtására), a Google pedig 2,4 milliárdos bírságot kapott egy évvel később amiatt, hogy a keresési találatoknál előre sorolta saját kereskedelmi szolgáltatásait.

Ezek után Washingtonban rá is sütötték az Amerika-ellenes jelzőt, ám amikor budapesti látogatásán erről kérdezzük, elutasítja ezt. „Nem az a fontos, hogy milyen zászló van egy cég falán, és legyünk őszinték, az európai cégek is egész jók a szabályok kijátszásában vagy az adóelkerülésben, még akkor is, ha ők nincsenek annyira a köztudatban” – érvel.

És egyből említ is egy eléggé közismert vizsgálatot, amelyet ha nem is uniós, de európai óriáscég, a Gazprom ellen épp a napokban zárt le. A vizsgálatot három éve azért indította el Vestager, mert a bizottság úgy ítélte, az orosz gázóriás visszaél monopolhelyzetével a kelet-közép-európai országokban. A Gazprom végül megúszta a büntetést, de ennek érdekében szigorú vállalásokat tett – emlékeztet, és sorolja, hogy például a jövőben nem tilthatja meg ügyfeleinek a nekik eladott gázt továbbértékesítését, és arra is lehetőséget kell nekik adnia, hogy az árakat a mindenkori piaci viszonyoknak megfelelően alakítsák, akár egy többéves szerződés megkötése után. (A most meghosszabbított magyar–orosz gázegyezmény esetében emiatt éri a legtöbb kritika a kormányt.)

Versenytorzítás magyar módra 

Vestager lassan négy éve EU-biztos, ebben a pozíciójában mégis először látogatott most Budapestre, ahol – mint mondja – igen konstruktív hangulatban tárgyalt a magyar kormány két tagjával, Szijjártó Péterrel és Varga Mihállyal. A kormány és a hozzá tartozó versenyügyi főigazgatóság között azért elég sok vita volt az elmúlt években, bár a Gazprom miatt épphogy Magyarország érdekeit kívánta Brüsszel támogatni, és egy magyar kormány számára nem kevésbé fontos ügyben, a paksi bővítés esetében „tárcája” épphogy kiállt Budapest mellett, amikor jóváhagyta a bővítésről szóló szerződést.

Voltak azonban nem kevésbé fontos eljárások, amelyeknél térdre kényszerítette a magyar kormányt, néha az uniós gyakorlathoz képest is igencsak kemény fellépéssel. Ilyen volt a reklámadó két korábbi verziója vagy az élelmiszerlánc-felügyeleti díj progresszív változata miatt indított vizsgálat, amikor brüsszeli megítélés szerint annyira szembement a magyar törvény az uniós alapelvekkel, hogy szokatlan módon megtiltotta a bizottság az adók beszedését.

„Nincs ebben semmi meglepő, hiszen az Európai Bíróság évtizedekkel ezelőtt megállapította, hogy az is a versenyt torzító állami támogatás egyik módja, ha valaki megengedhetetlenül nagy adókedvezményben részesül. Ezeknél az adóknál pedig pont ez állt fenn. Nincs semmi bajunk a progresszív adózással, de azért azt nem lehet megmagyarázni, hogy a magasabb bevétel esetén aránytalanul nő az adókulcs is – márpedig ennél a két adónemnél erről volt szó” – mondja.

Magyarország persze speciális helyzetben van, hiszen itt a multik egyszerre kapnak a nyakukba aránytalanul magas adóterheket és részesülnek kivételes adókedvezményekben. Margrethe Vestager szerint alapvetően ez utóbbival sincs probléma, azt azonban elfogadhatatlannak tartja, hogy a kedvezményre jogosító egyezmények (tax ruling) titkosak legyenek.

 Luxleakstől egy kávéig

Ha valaki ezekkel az ügyekkel tisztában van Európában, az ő, és nem csak azért, mert történetesen hozzá tartozik a versenyjog. Főnökét, Jean-Claude Junckert éppen a bizottsági elnöki poszt átvétele előtti napon szembesítették európai újságírók azzal a több száz titkos megállapodással, amelyet luxemburgi miniszterelnöksége és pénzügyminisztersége idején kötöttek multicégek a nagyhercegség adóhivatalával, ezt követően a politikus látványosan hadat üzent ezeknek a rulingoknak.

Ahhoz persze már Vestager kellett, hogy ez ne csak üres szólam maradjon, és úgy látja, hivatalba lépése óta javult is a helyzet ezen a téren. „Egyfelől a tagállamok egymás között hoztak intézkedéseket, például a kettős adóztatás elkerüléséről vagy a céges információk adatcseréjéről. De az országokban is látunk változásokat: Luxemburgban sokkal átláthatóbb lett a rendszer, Hollandiában szigorúbb a szövetkezeti törvény, amely korábban akkor is adókedvezményt tett lehetővé egy szövetkezet esetében, ha annak mindössze egy tagja volt. De a Fiat ügye sem ismétlődhet már meg, mert ma már piaci feltételeket kell szabni a cégcsoporton belüli kölcsönügyleteknél is” – sorolja. (A Fiat amiatt kapott büntetést 2015-ben, mert úgy próbálta minimalizálni adóalapját, hogy a cégen belüli kölcsönök extrém magasan megszabott költségeit vonta le belőle – a szerk.)

Azt is hozzáteszi azonban, hogy ez még távolról sem a tökéletes helyzet: „Amikor biztosként esküt tettem arra, hogy megvédem az uniós alapszerződés értékeit, azzal azt is megígértem, hogy fair versenyt biztosítok az országok között” – érint egy olyan pontot, amelyet a tagországok egészen másképp látnak, mint Brüsszel. A magyar kormány például mindenkinél alacsonyabb, 9 százalékos társasági adót vár el, hogy vonzóvá tegye az országot a befektetők szemében – ezt a gyakorlatot több nyugat-európai ország, főleg a franciák bírálták korábban, Vestager azonban óvatosabban fogalmaz:

„Egy nagy dilemmával kell együtt élnünk: hogy az egyes tagországokban eltérő az adórendszer. Szerintem azonban lennie kellene egy alapszintnek, amelynél senki nem megy lejjebb. A 9 százalék nyilvánvalóan alacsony, de nem dönthetünk róla, hiszen fontos a függetlenség megőrzése” – mondja, és mikor visszakérdezünk, ezt elmondta-e Varga Mihálynak is, annyit válaszol: „kávéztunk egyet, és egyáltalán nem tűnt ellenségesnek”.

Amikor beszállunk egy Uberbe 

A bizottság és a kormány között egy dologban biztosan nincsen vita, hogy a techcégeket meg kell adóztatni, ám a megvalósítással kapcsolatban már itt sem feltétlenül egyeznek a vélemények. Varga Mihály tárcája például elébe ment a brüsszeli kezdeményezéseknek, és a reklámadó módosításával igyekezett az igája alá hajtani a Facebookot vagy a Google-t. Az elfogadásakor, 2016-ban nyíltan „Google-adóként” emlegetett indítvány persze nem hozott semmilyen eredményt, a két óriásnál landoló hirdetési bevételek után a mai napig nem fizetnek adót – és ezzel semmilyen törvényt sem sértenek meg, hiszen a cégek nem nálunk működnek.

Tisztában van az ellentmondással az Európai Bizottság is: „Elfogadhatatlan, hogy amíg a cégek átlagos adóterhe 24 százalék körül van, ezeknél a cégeknél ez az arány mindössze 10 százalékos” – mondja Vestager, aki azt is igyekszik tisztázni, hogy nem csupán az internetes cégekre kell gondolni, amikor a digitális szektor adóztatásáról van szó. „Minden szektor digitalizálódik. Most, amikor vegyipari cégóriások fúzióját vizsgáljuk, ott is szembesülünk ezzel, elég csak arra gondolni, hogy a cégeknél meglévő adatok kinek a tulajdonát képezik?”

Mindezek ellenére a bizottság nem siette el a techcégek megadóztatásával kapcsolatos javaslatai publikálását. A késlekedés oka szerinte most is az, hogy elég sok ennél égetőbb problémát kell megoldani az EU-ban, kezdve mindjárt a migrációval, vagy az éghajlatváltozással.

Másfelől viszont ha már rászánták magukat, átfogó megoldást igyekeznek találni. „Ha nem változtatunk az adózás alapelvein, akkor elveszítjük a versenyt” – utal arra, hogy a társasági adózás alapja jelenleg a cég fizikai jelenléte, a digitális szolgáltatásnál azonban erre nincs szükség. Szerinte arra kell koncentrálni, hogy hogyan keletkezik a megadóztatható jövedelem. „A Google-nál egy keresésnél, az Ubernél akkor, ha beszállok az autóba – függetlenül attól, hogy a cég hol működik” – magyarázza.

Az adózás alapelveinek megváltoztatása azonban mást is jelent: a tagországok – nem csak Magyarország – ragaszkodnak az adózásban az önállóságuk megőrzéséhez, pedig – mint Vestager fogalmaz – a globális cégek megadóztatása csak globálisan lehetséges, de ha nincs megegyezés, legalább európai szinten törekedni kell erre.

A közös tervekkel kapcsolatban korábban a magyar kormány is többször ellenérzését fejezte ki, Margrethe Vestager azonban azt mondja, budapesti találkozóin „konstruktív hozzáállást tapasztalt abban is, hogy európai megoldást találjunk”. A magyar Google-adóval kapcsolatban is pozitív. Mint mondja, ha van egy magyar megoldás, az a bizottság számára is erős ösztönző, hogy jó úton járnak.

Internet, ingyen?

A techóriásokat azonban nem csak adózási gyakorlataik miatt bírálja: „az internet csodálatos dolog, de a techcégeknek kell szolgálnia a társadalmat és nem fordítva” – fogalmaz, hozzátéve: a technológia sötét oldalát megtapasztaltuk, el kell fogadni, ha az emberek még anonim módon sem akarnak adatokat átadni a cégeknek.

„Látszik, hogy értéke lett az adatainknak, ezt mutatja az is, hogy már vannak amerikai lapok, ahol nem csak a cikkek eléréséért, vagy a reklámok eltüntetéséért fizethetünk, de van olyan előfizetési csomag, amelyben az adataink továbbítását is letilthatjuk. Azzal a tévhittel azonban szakítanunk kell, hogy az internet ingyen van. Fizetünk, és sokszor nem is pénzzel, hanem a rendelkezésre bocsátott adatainkkal, és ezt nekünk is meg kell értenünk, hiszen ez egy piac, és ezek a cégek is onnan szerzik bevételeiket.”
állami támogatások Margrethe Vestager techcégek adózása Google-adó versenyügy Európai Bizottság versenyjog