Mit titkol még el, anyuka?
Van, akinek az utolsó lehetõséget jelentette, másnak az elsõ találkozást az önéletrajzzal. Egy alapítványi csoportban egyedülálló szülõknek segítenek az álláskeresésben. Az özvegyasszonynak, a gyógymasszõrként dolgozó pénzügyesnek és a takarítást vállaló mûvelõdésszervezõnek közösek a gondjai, örülnek egymás sikerének, ruhákat cserélnek, és tartják egymásban a lelket.
"Én nem úgy szeretem mondani, hogy elváltam, hanem, hogy elváltak tõlem" - a négy kiskorú gyerekét egyedül nevelõ Katinak két és fél év kellett hozzá, hogy már legalább a szóviccek szintjén humorral gondoljon a válására. A negyvenéves nõ egyike annak a 12 anyának, akit egy alapítványi program hozott össze. Közös bennük, hogy Újbudán élnek, egyedül maradtak a gyerekeikkel, és nincs munkájuk.

Nekik, a XI. kerületben gyermeküket egyedül nevelõ, munkát keresõ, dolgozni akaró apáknak és anyáknak indított, állami támogatást is élvezõ programot februárban a Jól-Lét Alapítvány. Az újrakezdõ anyákat tíz éve segítõ alapítvány közösségfejlesztõ modellprogramjának elsõ helye a XI. kerület. A programra az emberi erõforrások minisztériumának egyik pályázatán (Gyermeküket egyedül nevelõl szülõk munkaerõ-piaci képzéssel, viszonossági közösségi háló kialakításával) nyertek támogatást.

Aki jelentkezett, ingyen vehet részt a négy egész napos tréningen és négy klubfoglalkozáson. A csoport már az utolsó elõtti foglalkozásnál tart, és bár a legfõbb cél az, hogy mindenki állást találjon, sokkal többet kaptak, mint egyszerû tanácsadást. Van itt állástalan nemzetközi koordinátor, angoltanár, közgazdász és vegyipari eladó is. A tagok egy zárt Facebook-csoportot is mûködtetnek, ahol állásajánlatokat osztanak meg egymással, ruhákat cserélgetnek, nyelvtanulási lehetõségeket ajánlanak. De más módon is igyekszenek kihasználni a kapcsolataikat: az egyik éppen állás nélküli gyógymasszõr például masszázst ajánlott, ha cserébe kap valakitõl angolórákat.

A XI. kerületi családsegítõ épületének egyik termébe ültünk be egy hete péntek délelõtti foglalkozásra. Titkon bíztunk benne, de egyedülálló apák nem jelentkeztek a csoportba, így kilenc, fõként középkorú nõvel találkoztunk. A hivatalos kezdés elõtt kis csoportokban beszélgettek egymással, kávéztak, valaki sós pereccel kínálta a többieket. Látszott, hogy összeszokott csapatról van szó, akik már nincsenek zavarban egymás elõtt, tudják, hogy ki miért van itt, és honnan jött. Egy nõ késve érkezett, épp állásinterjún volt reggel. "Mi volt? Hogy ment?" - kérdezték tõle szinte egyszerre, amikor belépett. Azt mondta, csak késõbb értesítik.

A program célja kettõs: egyrészt nagy hangsúlyt fektetnek a kapcsolati háló építésére, és arra, hogy a közösség tagjai segítsék egymást, de a legfontosabb az, hogy mindenki találjon munkát - mesélt a "Nem vagy egyedül" programról Nyakas Andrea, a Jól-Lét alapítvány közösségfejlesztõje. A foglalkozáson többek között megtanulnak önéletrajzot írni, HR-esek segítenek nekik, de egyenként is beszélgetnek mindenkivel.

Titkoljuk a gyereket?

Ildikó kislánya most hétéves, párja két éve váratlanul meghalt, ezért egyedül neveli gyerekét. Mûvelõdésszervezõként végzett, jelenleg heti 15 órában takarít, de amit ezzel keres, még a számlákra sem elég. Összesen 70 ezer forintból kell kijönnie havonta. "Fél éve keresek munkát, eddig nagyjából 10 melóra jelentkeztem. A régi önéletrajzommal még válaszra sem méltattak. Mióta itt megmutatták, hogyan is kell kinéznie egy jó önéletrajznak, két helyrõl legalább annyit válaszoltak, hogy megkapták" - mesélte. A csoport ezen kívül is sokat segít Ildinek, ahogy mondta, össze tudta szedni magát annyira, hogy ne úgy jelenjen meg egy interjún, mint "egy összetört özvegy". Annak ellenére, hogy a szomszédban lakik, egy Szingapúrban élõ barátnõje talált rá az újbudai alapítvány felhívására.

A legutóbbi foglalkozás meghívott vendége egy HR-szakértõ volt, akit beültetettek a körben felállított székek egyik középsõ helyére. Mi alapján szelektál egy HR-es 1000-1500 önéletrajz között, fontos-e a szakmai gyakorlat, van-e jelentõsége, hogy egy adott szakmát OKJ-s képzésben vagy szakiskolában szereztünk-e meg, kell-e fénykép az önéletrajzba? - záporoztak a kérdések a szakértõre. A legnagyobb vitát annak eldöntése váltotta ki, hogy fel kell-e tüntetnünk az önéletrajzunkban, ha van gyerekünk.

Többen panaszkodtak rá, hogy nem írták bele az önéletrajzba, majd az állásinterjún ezt számon kérték tõle, mondván, "mit titkol még el". Mások azon a véleményen voltak, hogy ha beleírják, akkor be sem hívják õket az interjúra. "Én egyre inkább úgy érzem, hogy a legtöbb helyen már szinte a gyereken áll vagy bukik, hogy megkapom-e az állást" - mondta egyikük. A téma boncolgatása még valószínûleg órákig eltartott volna, ha az egyik résztvevõ, a 38 éves Ildi viccesen közbe nem kiált. "Gyerekek, gazdag férjet kell találni, és meg van oldva a dolog". A kérdések után a szakértõ összegyûjtötte a résztvevõk önéletrajzát, majd személyenként tízperces próbainterjúkkal segítettek az állást keresõknek, hogy felmérjék: mire is számíthatnak egy állásinterjún.

Megtapsolták a csodát

A 44 éves Eszter három gyereket nevel. A csoport indulása után alig pár nappal már talált is munkát: gyógyszerész-orvoslátogatóként kezdett dolgozni hétfõn. Annak ellenére, hogy a munkát nem közvetlenül a csoport foglalkozásainak köszönheti, azt mondta, nagyon sokat segített neki a program. "Eljöttem ide, és láttam, hogy mások is küzdenek hasonszõrû problémákkal, ez megerõsítést adott sok dologban" - mondta. Nyolc hónap alatt nagyjából 80 helyre küldte el az önéletrajzát, ahogy fogalmazott, "végsõ elkeseredésében" jelentkezett az alapítvány programjára. "Nem értettem, hogy mit nem csinálok jól. Azért jöttem el, mert bár én biztos voltam benne, hogy nem bennem van a hiba, de ha mégis, akkor tudjam végre meg". Esztert csoporttársai megerõsítették benne, hogy "minden oké vele", másról van szó, nehéz a gazdasági és a piaci helyzet. A háromgyerekes édesanya gyors állástalálásának a többiek is õszintén örültek, spontán tapsot kapott, mikor bejelentette, hogy munkába állhat. Mivel az elõzõ munkaadójától végkielégítéssel jött el, volt tartaléka. Azt mondta, szinte csodával határos módon az utolsó pillanatban talált állást, ugyanis márciusban fogyott el végleg a félretett pénze is.

Kati férje egyik hónapról a másikra jelentette be, hogy válni akar. A húszéves házasság hirtelen végét nehezen dolgozta fel, de ahogy fogalmazott, mostanában kezd újra erõre kapni, és ebben sokat segítenek neki a többiek is. Kati még sosem volt olyan állásinterjún, amelyet HR-es tartott, és azt sem tudta a program elõtt, hogy minek a rövidítése a CV. "Itt tanultam meg, hogyan kell önéletrajzot írni" - nevetett. Az általános iskolából az egyik szülõ küldte át neki a program indulásáról szóló felhívást, erõt kellett gyûjtenie, mielõtt eljött. "A fõ célja mindenkinek, hogy állást találjunk. Ami nekem plusz volt, hogy átértékelõdtek bennem különbözõ dolgok. Lehet, hogy egyedül maradtam négy gyerekkel, de találkoztam itt olyan anyukával, aki ugyanebben a helyzetben volt, de a gyereke nem volt egészséges. Rájöttem, hogy talán mégsem olyan rossz a helyzetem, mint amilyennek gondolom". Kati tisztában van vele, hogy az anyagi helyzete miatt minél elõbb munkát kellene találnia, viszont nem akarja elkapkodni, és olyan helyen kikötni, ahol nem érzi jól magát. Addig is ingyenes nyelvtanfolyamra jár.

Nem kell kétségbe esni

A csoport legpozitívabb személyisége a 49 éves Ildikó. A piros felsõt, elegáns fekete csizmát és divatos frizurát viselõ egygyermekes édesanya már szintén dolgozik, alig egy hét alatt talált munkát. A próbaidejét tölti egy multinál, a foglalkozásokra ennek ellenére kikérte magát a fõnökétõl. Nemcsak saját példájával tudja a lelket tartani társaiban, de egyiküket már be is ajánlotta a mostani munkahelyére. Ildi egész lénye optimizmust sugároz, de hiába volt határozott idejû munkaszerzõdése az egyik nagy hírû budapesti egyetem irodavezetõi posztján, 48 évesen egyik napról a másikra az utcán találta magát. Ennek ellenére nem esett kétségbe. Szerinte a kulcs a kapcsolati hálóban van: a kirúgása utáni nap minden ismerõsének e-mailt írt, és jelezte, mi történt vele. Másnap már elõtte volt egy állásajánlat, amelyet azonban más okok miatt végül nem fogadott el.

Van olyan is, aki annak ellenére jár a csoportba, hogy feladta a reményt, hogy valaha munkát talál Magyarországon. Így van ezzel Kata is, aki 52 évesen külföldre készül. Két fia van, tavaly óta nem talál állást, egy boltvezetõi poszttal is megelégedne, de nem hívják be sehová, így áprilistól intenzív német tanfolyamra jár. "Elõre be vagyok pánikolva, az a sok der, die, das, meg a hímnem, nõnem, de menni fog" - nevetett. Azt mondta, a csoportban megtanították rá, hogy mitõl jó egy önéletrajz, ennek ellenére nem hisz a papír erejében, szerinte úgyis minden "éles helyzetben dõl el".

Az alapítványi foglalkozásra nem csak munkanélküliek járnak: azon a két anyán kívül, aki menet közben talált munkát, félállásban dolgozik a takarításból élõ Ildi és a pénzügyi végzettségû Annamária is. A négyéves fiát egyedül nevelõ nõnek csak szeptemberig szól a szerzõdése, napi hat órában adatot rögzít otthonról. Mostanában egyre inkább érzi, hogy hiányzik neki a nyüzsgés és a közösség. Ezért is örül, hogy ide járhat, a hozzá hasonlók közé.
program alapítvány egyedülálló anya Újbuda álláskeresés