Tárgyi bizonyítékot is találtak a keresztre feszítésekre
A Biblia szerint Jézust a rómaiak keresztre feszítették. Eddig csak két arra vonatkozó tárgyi bizonyítékot találtak, hogy a keresztre feszítés az ókori büntetések egy módja volt. Amúgy a feljegyzésekbõl ismerjük, hogy bevett büntetési nemnek számított ez a kegyetlen kivégzési módszer. A leletekrõl szóló tanulmányt a kutatók tavaly április 12-én publikálták az Archeological Anthropological Sciences régészeti-antropológiai magazinban.
Bár gyakori büntetés volt Rómában a keresztre feszítés, tárgyi bizonyíték csak kettõ van rá

Feljegyzésekbõl tudjuk, hogy a Római Birodalomban bevett kivégzési mód volt a keresztre feszítés, ahogyan a Biblia szerint Jézus is kereszthalált halt. Tárgyi bizonyíték azonban mindeddig nem volt erre. Tavaly júniusában  jelentették be a régészek, hogy  egy kétezer éves mintát  találtak e kivégzési módszerre.

1968-ban Jeruzsálemben római kori sírok feltárása során a görög régész, Vasziliosz Tzaferisz azt találta, hogy az egyik sírban lévõ férfi sarokcsontján egy 18 cm hosszú szöget keresztülvezettek. A szöget a csonton belül találták egy kis darab olívafadarabhoz csatlakozva, amely a keresztfa darabja lehetett.
2007-ben Gavellónál Velencétõl kb. 40 kilométerre találtak egy csontvázat olyan sarokcsontsérülésekkel, amelyek azt mutatják, hogy keresztre feszítették az illetõt.

A kutatók szerint ez a második régészeti bizonyíték, amit a keresztre feszítést érintõen találtak.

Mivel a leleten nincs arra utaló jel, hogy a csuklókat is odaszögezték, az kötéllel lehetett rögzítve a keresztfához.

A tudósok, akik  a legfrissebb Gavellóból származó maradványokat tanulmányozták, azt mondták, hogy a római kori keresztre feszítés áldozatait nehéz azonosítani, egyrészt a csontok állapota miatt, másrészt nehéz tudományos magyarázatot adni a sérülésekre.

A tanulmány vezetõ szerzõje, Emanuela Gualdi, a University of Ferrara egyetem orvosi antropológusa  a Livescience magazinnak elmondta, hogy az ilyen típusú sérült csontok könnyebben törnek, nehéz megõrizni, nehéz felismerni ezeket, ráadásul a szögeket  gyakran kivették az áldozat halála után.
Történelmi feljegyzések mutatják, hogy a rómaiak a keresztre feszítést 1000 éven át használták kivégzési módszerként. Bár az ókori Rómában hétköznapi büntetés volt a bûnözõk és rabszolgák számára, ez a második közvetlen régészeti bizonyíték e kivégzési nemre. A Velence közelében talált csontvázmaradványok új tanulmánya megmutatta, hogy az egyik sarokcsonton lévõ sérülés és be nem gyógyult törés azt sugallja, hogy az elhunyt lábai egy kereszthez voltak szögezve.

Szokatlan módon a testet nem helyezték sírba, hanem közvetlenül a földbe temették, és nem voltak mellette temetési cikkek sem. A kutatók genetikai és biológiai teszteket végeztek a maradványokon, és azt találták, hogy átlag alatti magasságú, karcsú termetû, 30-34 éves korú lehetett az illetõ. A temetési tárgyak hiánya és a holttest relatíve kis testalkata azt sugallja, hogy alultáplált rabszolga lehetett, akit a szokásos római ceremónia nélkül temettek el. Ez a kivégzett rabok büntetésének része volt.

Gualli és kollégái dolgozatukban azt írják, hogy a rómaiak a keresztre feszítést a karthágóiaktól tanulták el, és használták mint fõbüntetést majdnem ezer éven át, míg

Kr. u. a 4. században Konstantin császár betiltotta.

A rómaiak a keresztre feszítést arra szánták, hogy elnyújtott, maximális kínt okozzanak: az áldozat lábait, csuklóit általában a fakereszthez szögezték, ami egyenesen tartotta õt, míg lassú, gyakran stöbb napig tartó gyötrelem után meghalt.

Általában rabszolgákat feszítettek keresztre, római polgárt csak kivételes esetben

Általában csak rabszolgákat végeztek ki ezzel a módszerrel Rómában. A testeket gyakran a kereszten hagyták elrothadni, vagy dögevõk táplálékául, de néhány esetben levették és eltemették. a holttesteket A 2007-es leletrõl nem tudni, vajon rabszolga volt-e, de a temetési marginalizáció (hogy temetési cikkek és ceremónia nélkül közvetlenül a földbe temették) azt mutatja, hogy olyan egyén lehetett, akit  a római társadalomban veszélyesnek, illetve lebecsültnek tekintettek .

Diodorosz szerint eredendõan az asszírok találták ki a keresztre feszítést, és az összes keleti nép tõlük vette át. Más történelmi források szerint viszont a hajós-kereskedõ föníciaiak találták ki ezt a kivégzési módszert. Több ókori nép is használta e büntetési módot. Gyakori volt Nagy Sándor makedón és görög birodalmában, valamint a szírek és a karthágóiak körében, de még a zsidók is alkalmazták idõnként. Az Ószövetség is említi, bár a zsidóknál a megkövezés volt a bevett büntetés. A 16. századi Japánban a keresztény hittérítõket büntették kereszter feszítéssel, és még a 20. században is alkalmazták ezt a kegyetlen kivégzést a japánok. Napjainkban a Fülöp-szigeteken népszokás, hogy húsvétkor a Krisztus-hívõk közül néhányan saját magukat feszíttetik meg, hogy átéljék az õ szenvedéseit.

A rómaiak az i.e. 3. századtól kezdték alkalmazni. Elõfordultak tömeges keresztre feszítések, például a Spartacus-féle rabszolgalázadást követõen 6600 rabszolgát végeztek ki ily módon a Via Appián.

A keresztre feszítésnél használt szegeknek varázserõt tulajdonítottak – nagy volt rájuk a kereslet

A keresztre feszítés az ostorozással kezdõdött, majd a szerencsétlent odakötözték egy 30-50 kilogrammos gerendához, és gúnyolódással, köpködéssel, kínzásokkal, korbácsolással gyötörve végigvezették a forgalmas utcákon át a városon kívül lévõ kivégzés helyszínére, ahol megfosztották ruháitól  és végrehajtották a keresztre feszítést.

Annak ellenére, hogy rendkívül sok keresztre feszítést hajtottak végre a rómaiak, alig vannak erre tárgyi bizonyítékok, aminek  az az oka, hogy a fa nem marad meg, elkorhad, pláne a testnedvekkel érintkezve, a holttesteket pedig tömegsírokba dobták. A szegeknek varázserõt tulajdonítottak, amit különféle mágiáknál használtak is, és nagyban kereskedtek is ezekkel, mivel nagy volt rájuk a kereslet.
húsvét biblia Via Appia pészah Római Birodalom Jézus kereszténység keresztre feszítés