Hatalmas tó nyomait azonosították a Szaharában
Ma száraz és kopár sivatag a Szahara, egykor azonban tavak és talán gazdag növényzet borította egyes részeit. Erre jutottak a szakemberek az Endeavour ûrrepülõgép fedélzetérõl készült radarmérések alapján. A kiterjedt vízfelület a mai Nílustól nyugatra helyezkedett el, és talán õseink vándorlását is befolyásolta.
Mit keresnek halcsontok a Szaharában, a Nílustól 400 kilométerre nyugatra? Erre a kérdésre keresték a választ világûrbõl készült mérések segítségével Maxine Kleindienst (University of Toronto), Ted Maxwell (Smithsonian National Air and Space Museum, Washington) és kollégáik. Az Endeavour ûrrepülõgép fedélzetérõl 2000-ben készítettek pontos radarfelvételeket a kérdéses területrõl, hogy annak domborzatát részletesen megismerjék.

A kutatók megállapították, hogy egykor egy, illetve több kiterjedt tó volt a Szahara területén. A megfigyelések és modellek alapján a régióban a vízborítás közel 250 ezer éve jelent meg. A késõbbiekben változott a tó vízszintje és kiterjedése, majd mintegy 80 ezer évvel ezelõtt száradt ki végleg. Összességében több tó is lehetett ebben az idõszakban a mai Csád, Líbia és Szudán területén.

A kérdéses tónyomok közül a legnagyobb és legrészletesebben vizsgált 350 kilométer hosszan húzódott a Nílus közelében, és a folyó vize hozhatta a halakat a tómedence területére. Ekkor az esõsebb éghajlat is elõsegítette a vízzel borított terület növekedését. A késõbbiekben a szárazzá váló vidéken a homok a szél hatására mozogni kezdett, és betemette az egykori kiszáradt tómedreket, eltörölve illetve bizonytalanná téve azok nyomait.

Az ilyen egykori vizes területek és oázisok azonosítása nemcsak a geológusok számára érdekes. Fontos támpontot adhatnak az emberiség korai elterjedését vizsgáló antropológusoknak is, segítve annak megállapítását, hogy a Homo sapiens miként vándorolhatott el az Etióp-magasföld térségébõl, merre segítették útját a környezeti adottságok.
Endeavour Szahara éghajlatváltozás tavak sivatag