Kamala Shankar és az indiai zene
„Ha újraszülethetnék, akkor is zenész szeretnék lenni" – mondja Kamala Shankar. A hindusztáni mûvész indiai klasszikus zenét adott elõ nemrégen, a róla elnevezett Shankar-gitáron Szegeden. Orvosnak készült, zenészként keresi kenyerét, járva Európát, Ázsiát, Amerikát.
Hogyan fér meg tudomány és mûvészet Kamala Shankarban? Megfér, annyi biztos: neve elõtt egyébként a „dr." is szerepel. A B612 Kulturális Mûhelyben adott koncertet nemrég férjével, Pandit Rajeev Janardan szitárossal együtt.
Határtalanul
– Édesapám orvos volt, én is ebbe az irányba indultam el. Édesanyám viszont énekesnek tanult, õ a zene szeretetét ültette el bennem. Mindkét oldal, tudomány s mûvészet, teljesen természetes része volt az életemnek. De figyelmem fokozatosan a zene felé fordult – vallja Kamala Shankar. A zene, amit játszik, indiai klasszikus zene, elõadási formája a rága. Egyre bonyolódóbb szabályrendszerben történõ improvizációfolyam, melynek nem szab határt semmi, csak a zenész képességeinek, és szabadságának határa. Kamala Shankar esetében – a jelek szerint – határtalan zenérõl van szó.
Egyébiránt Hindusztánban úgy tartják, ezt a zenét maga Isten teremtette, s az a célja, hogy megkönnyítse az emberek útját õfelé. Ha ettõl a teremtéstörténettõl eltekintünk, akkor is azt kell mondani, az indiai klasszikus zenérõl szólva: legalább 2500 éves zenérõl van szó: abból a korból találták meg a legkorábbi írásos nyomait.
Finom rezonancia
A hangszer, melyen Kamala Shankar játszik, a Shankar-gitár, ennél lényegesen újabb: õ maga találta ki. Nem olyan, mint az Indiában széles körben használatos, Nyugatról behozott, átalakított gitárok, hanem, inkább a szitárhoz hasonlóan, egyetlen fából készítik – egy bizonyos cédrusfélébõl –, és különleges rezonanciája, csengése van. – A legelsõ ilyen hangszert az én ötletem alapján építették. Az elsõ Shankar-gitár tehát egyedi volt, de azóta mintegy iskolává lett alkalmazása – mondja az elõadó.
Kamala Shankar a tudomány s a mûvészet világát egyaránt belülrõl ismeri. Mindkettõ sajátos, és az ember számára nélkülözhetetlen föladatot tölt be. A modern életforma eszközeit kivétel nélkül a tudományos szemlélet eredményeképpen hozták létre. Ugyanakkor például az indiai jógiknak léteznek olyan teljesítményeik, amelyeket máig nem tud megmagyarázni a tudomány. De talán egyszer létrejön a szintézis.
Varázsa van
– Ha egy rózsát a végletekig kielemzünk, lehet, megtudunk valamit a rózsa fölépítésérõl, biológiai szerkezetérõl, de közben elveszítjük az adott rózsát a maga teljességében, és valószínû, a folyamat végén nem lesz a rózsának illata – mondja. A mûvészet a „rózsaillat" szerepét tölti be, létrehoz egy hihetetlenül bonyolult képzõdményt, mely annál élvezhetõbb, minél kevésbé lehet alkotóelemeit megállapítani. A megállapíthatatlan összetevõkbõl álló mûvészi teljesítményrõl mondják: varázsa van – beszéli Kamala Shankar. Egyébként hindu vallású, s a kérdésre, hisz-e a lélekvándorlásban, elneveti magát. Mint mondja: – Abban az értelemben igen, hogy ha újra születnék, csakis zenész szeretnék akkor is lenni.