Az egri hősnők csodája: elvették a kupát az abszolút esélyestől
Megtörtént az, amire talán még az egri női vízilabdázók sem nagyon gondoltak: a Magyar Kupa vasárnap esti fináléjában 7–6-ra legyőzték a címvédő és magasan esélyesebb újvárosi együttest. Sajnos ez volt az a meccs, amikor szinte semmi nem sikerült, Garda Krisztina csapatkapitány szerint nem tudták jól kezelni az esélyességet, amihez nem szoktak hozzá, hiszen az utóbbi években rendre erősebb csapatok ellen bizonyítottak.
Az UVSE búcsúztatása az elődöntőben felért a fináléval – mondta mindenki, miután szombaton a dunaújvárosi hölgyek gigászi csatában egy góllal nyertek a nagy rivális ellen. A másik ágról a Szentest büntetőkkel kiejtő Eger érkezett a vasárnap lapzártánk után befejeződött aranycsatára.  Bár ezúttal erre nem igazán számított szurkoló és szakember, hiszen a két együttes között komoly különbség van. Elég csak a bajnokságra gondolni, amikor hét góllal győzött ellene Mihók Attila gárdája. Természetesen ez nem azt jelentette, hogy ilyen hozzáállással vágott volna neki a DFVE a mérkőzésnek, a mester és Garda Krisztina csapatkapitány is kiemelte, nem szabad lebecsülni a riválist egy pillanatig sem. Ez a szemlélet amúgy sem jellemző a lányokra. Ráadásul ez egy kupameccs, ahol aztán meg pláne bármi megtörténhet, s legnagyobb sajnálatunkra ez be is igazolódott. Ugyanezt mondta Bíró Attila szövetségi kapitány is, az újvárosiak nem fognak nagyképűen vízbe menni. Ő is azt várta, az Eger képes lesz szorossá tenni a találkozót, bár szerinte is a DFVE – UVSE elődöntő volt az igazi finálé, ami bárhol a világon megállta volna a helyét.  A finálé abból a szempontból is érdekes volt, hogy az Eger edzője az a dr. Sike József, aki az előző szezonban még az újvárosiak másodedzőjeként fürdőzhetett a diadalt ünnepelve. Azaz ő mindent tudott az ellenfél játékosairól, csakúgy, mint Kiss Alexandra, aki a DFVE kapusa volt sokáig, és ezúttal ihletett formában teljesített, talán élete meccsét játszotta korábbi együttese ellen.  Egyébként a meccsen szinte semmi nem sikerült Gurisattiéknak, 18 perc után született meg az első találatuk. Ugyan sikerült fordítani, de aztán megint az Eger pillanatai következtek és újra vezetett. Az utolsó másodpercekben a DFVE az egyenlítésért, vagyis az ötméteres-párbaj kiharcolásáért támadott, de Szilágyi lövése a kapufára, majd Kiss fejéről nem be, hanem kifelé pattant, így a végig rendkívül fegyelmezetten és taktikusan játszó Eger megőrizte egygólos előnyét és fennállása során másodszor megnyerte a Magyar Kupát.  Dr. Sike József a meseszerű győzelemről viccesen azt mondta, ilyen, amikor a nyúl elviszi a puskát, azaz egy kis csapat napja volt.  – Ezt a kupát nem a szél fújta be az ablakon, a lányok tudják, július óta milyen munkát végeztek, nagyon szépen megdolgoztak ezért. Büszke vagyok rájuk, így lesznek a közepes játékosokból kicsit nagyobbak. Elbízni viszont nem fogjuk magunkat.  Mihók Attila érthetően nagyon csalódott volt, de szerinte ez az érzés lesz még rosszabb is, és hosszú idő kell, amíg feldolgozzák a történteket, mert egy nagy lehetőséget szalasztottak el.  – Hat szerzett góllal nem tudunk kupadöntőt nyerni. Sem az Eger, sem egyetlen más csapattal szemben. Az első félidőben nagyon beragadtunk, és ez rányomta a bélyegét a mérkőzésre. Amikor sikerült fordítani, akkor jöttek a kontrák és a hátrányok, amit az Eger érvényesített és gólra váltott. Mi pedig a végjátékban a három lehetőségből csak egyet tudtunk kihasználni. Hangsúlyozom újra, ennyi lőtt góllal senki nem nyer Magyar Kupát – fogalmazott.  Nem volt egyszerű éjszakája a csapatkapitánynak, Garda Krisztinának sem, bár mint érdeklődésünkre hozzátette, a hétfői napja sem telik sokkal jobban.  – Gratulálok az Egernek, mert megcsinálták. Amit meg mi, arra próbálok szépen fogalmazni és illő jelzőt keresni... Ugye mi voltunk az esélyesek, szerintem nem megfelelően birkóztunk meg azzal a teherrel, hogy kimondva és kimondatlanul is az volt az elvárás, hogy nyerjünk. Az, hogy két negyedig nem dobunk gólt, nemhogy ilyenkor, semmilyen csapat ellen nem fordulhat elő. Amikor visszajöttünk és a 6–4-es előnyért mehettünk volna, akkor én adtam el a labdát, mert beleragadt a vax a kezembe, amit én soha nem szoktam használni. Én meg pont annak a részét fogtam meg, ez is sorsszerű. És az is, hogy az utolsó pillanatban kapufára ment a lövés. Sajnos még nem tanultuk meg, milyen nyomás alatt játszani, mert akármilyen kupadöntőt játszottunk itthon és a nemzetközi porondon, mindig az Eger szerepét játszottuk. Most lesz pár nap szünet, ami után úgy kell visszatérnie mindenkinek, hogy a történtek ne hagyjanak nyomot. Amikor ilyen pofont kap az ember, annak oka van, így a vasárnapinak is. A történteknek a végére kell járnunk, de ez a következő napok feladata lesz majd. Egy biztos, ebből a fájó kudarcból is tanulnunk kell – nyilatkozta.