Öntözési reform: csak csepegtetnek
Olcsóbb öntözõvizet szeretne adni az állam, hogy minél több gazda locsolhasson. A kormányrendeletet szeptemberre ígérték, de még nem készült el, és a három éve tartó reform alatt a szakma után a politika is elbizonytalanodott. Újabb aszályos év telt el, és a szolgáltatást továbbra is inkább a nagy gazdaságok tudják megfizetni. Békésbe Romániából is jön víz.
Csak úgy lehet kivédeni a belvízkárokat, és elérni, hogy többen öntözhessenek, ha központi kézbe kerül a teljes vízgazdálkodás. A társulatokat be kell olvasztani az állami szervezetbe – hirdetett határozott programot 2010 szeptemberében a makói hagymafesztiválon Illés Zoltán államtitkár. A földtulajdonosok által fönntartott társulatoknál akkor hallottak elõször arról, hogy megszûnnek vagy beolvadnak. Az országgyûlés eltörölte a gazdák által fizetendõ érdekeltségi hozzájárulást, majd úgy módosította a törvényt, hogy a társulatok mégis szedhessenek pénzt a mûködésükre. Közben kormánypárti politikusok azt hangoztatták, „nem normális" az a gazda, aki leperkálja. A földtulajdonosok fele-kétharmada fizetett, de közben állami támogatás nem jött, mintha a politika ki akarná szárítani a társulatokat. Tavaly novemberben Fazekas Sándor vidékfejlesztési miniszter lapunknak azt nyilatkozta, 2013 második felében létrejön az öntözési hivatal, a feladat gazdája, és a nemzeti vízstratégia készítése közben tisztázódik, maradjanak-e a társulatok vagy sem. Idén áprilisban úgy volt, kormányrendelet készül arról, hogy a gazdák önköltségi áron kapják jövõre az öntözõvizet. A rendelet elkészülését szeptemberre várta a szakma, de még nincs hír róla.
Az Öntözési Hivatal helyett most ügynökség létrehozásáról van szó, de a vízgazdálkodás feladatai közben már nemcsak a VM-re, hanem a Belügyminisztériumra is tartoznak. Az új Agrárgazdasági Kamara is beszállt, mondván, a területi vízgazdálkodás mégis a gazdák kezében lenne jó helyen.
A mezõgazdasági bizottság nemrég megtartott ülésén részt vett makói országgyûlési képviselõtõl, Mágori Józsefnétõl tudjuk, a miniszter épp arról számolt be nekik, hogy készül a stratégia, és az a szándék, hogy az öntözõvíz eljuttatásának csökkentett költségét kell csak megfizetniük a jövõben a gazdálkodóknak. A társulatok beolvasztása, megszüntetése viszont már nem téma. Változás biztosan lesz, mert – mint Mágoriné is mondta – ha a kormány eldöntötte, hogy támogatja a kertészetek fejlesztését, ez víz nélkül nem megy.
Ez azért is kemény dió, mert nem maga a víz ára – információink szerint köbméterenként 5–50 forint –, hanem eljuttatásának, táblán belüli elosztásának költsége – 80-90 forint – tud magas lenni. A szakma szerint sokat segítene, ha a szivattyúzáshoz használt üzemanyag jövedékiadó-tartalmát vissza lehetne kapni, de úgy látszik, ezt túl nagy bevételkiesésnek érzi az állam.
Az idei év is aszályos volt. Az Echo Tv mostanáig 100 milliárdos bevételkiesést számolt össze a mezõgazdaságban a forróság és a csapadékhiány következményeképp. Gyakran idézett adat, hogy Magyarországon az 5,3 millió hektárnyi termõterület 3-4 százalékán locsolnak, ez az arány azonban lassan magától is nõ. Említésre méltó mértékben épp Csongrád és Békés megyében, nálunk tavaly 5,9 százalékról 6,4-re. Öntözésfejlesztésre jellemzõen a nagyobb gazdaságok tudnak költeni. Tavaly nyárra a fábiánsebestyéni Kinizsi 2000 Zrt. újíttatta föl a helyi társulattal közösen dónáti öntözõfürtjét, 310 millióból, állami támogatással.
Ez 600 hektárt lát el. Korábban Csongrád környékén a szintén nagyobbnak számító Héjja Testvérek Kft. vett három lineárberendezést, és öntözött kukoricatábláinak csodájára jártak a környékbeliek. A Dél-Alföld – és talán Magyarország – legnagyobb öntözött gazdasága mégis a mezõhegyesi Ménesbirtok Zrt.-é, 6500 hektárral. Ennek ellátásáról jelentõs részben a nagyobb gazdálkodó szervezetek által 1994-ben Pitvaroson alapított Marosvíz Kft. rendszere gondoskodik. A cég Apátfalvánál és a romániai Aradnál is vesz ki vizet a Marosból, elõbbi helyen idén szeptemberig 8,7 millió köbmétert, a határon túlról 2,4 millió köbmétert hozott. Arra, hogy ez megéri a magyar cégnek, évente rácsodálkozik a romániai sajtó, fõleg aszályos idõszakban. A magyarázat a domborzati viszonyokban keresendõ.
Míg a mezõhegyesi földek Apátfalva felõl jól elláthatók a Maros vizével, a magasabban fekvõ dombegyháziak már nem, mert odáig négyszer kellene „emelni". Oda ezért olcsóbb az Aradnál kivett, s az 1889 óta meglévõ, Trianonban kettévágott, de a békeszerzõdés nyomán, azóta pedig államközi megegyezésekkel használható Szárazér-Élõvíz rendszeren át engedni vizet, ahogyan régen a cukorgyár is kapta – tudtuk meg Miskucza Pétertõl, a Marosvíz ügyvezetõ igazgatójától. Az évtizedek óta szerzõdésben álló magyar és román vízügyi szervezetek korrektül elszámolnak a költségekrõl, vita sohasem volt.
Szeged víz mezõgazdaság vízhasználat vízgazdálkodás