Minden filmbe kell egy szexi francia csaj
Louise Bourgoint az Adéle és a múmiák rejtélye címû Luc Besson-film öntörvényû hõsnõjeként láttuk elõször a magyar mozikban. A harmincéves színésznõ meglepõen hitelesen alakít kismamát A legszebb dolog címû új filmjében, pedig elmondása szerint egyáltalán nem jön ki jól a csecsemõkkel. Elárulta, miért képtelen gügyögni a babákkal, valamint, hogy miért fogja kitiltani a férjét a szülõszobából. Azt is megtudtuk, hogy franciaországi sikerei után most Hollywood felé kacsintgat. Louise Bourgoinnel Párizsban beszélgetett a Filmklub riportere.
Mennyire volt megerõltetõ ez a film számodra?

Ez volt az elsõ szerepem, amely teljes odaadást kívánt. Rengeteg felkészülést igényelt, és amiatt is nagyon nehéz volt, mert minden nap rám csatolták azt a mûhasat.

Egyik kollégám azt hitte, hogy tényleg terhes voltál a forgatás alatt, annyira élethû volt a hasad. Mennyi ideig tartott mindennap felrakni?

Minden reggel öt órába telt. Rendes súlya is volt, és mivel a bõrömre volt ragasztva, elég fájdalmas volt mozogni benne, mert minden mozdulatnál tépte a kis szõröket. Ennek a fájdalomnak jó hasznát vettem, amikor a szülésjelenetet forgattuk.

Milyen érzés volt elõször felvenni a mûhasat?

Nagyon megkönnyítette az átélést. Olyan volt, mintha tényleg belebújtam volna a figura bõrébe. A hason kívül mûmellet is kaptam, amelybe belülrõl egy kis csatornán tejet vezettek.

Miért volt szükséges, hogy tej is jöjjön belõle?

Mert így a babák rendesen tudtak szopni.

Milyen csecsemõkkel együtt dolgozni?

Rémálom. Nem tudnak színészkedni, és például egy szoptatós jelenetet csak egyszer lehet felvenni, mert másodszorra már nem éhesek. Jó néhány babával kellett dolgoznom, volt köztük egynapos és kilenc hónapos is. Nagyon tartottak az idegenektõl, csak az anyjukkal érezték magukat biztonságban, szóval állandóan nyugtatgatni kellett õket. Sok olyan jelenet volt a filmben, amelyben sírni kellett a babának, és ha nem sírtak, akkor fuccsba ment a jelenet is. Ez elég frusztráló egy színésznek, hogy kihozza magából a legjobbat, és azért nem lehet használni a felvételt, mert a babának pont nem volt kedve sírni.

Általában jó hatással vagy a kisgyerekekre? Kedvelnek téged?

Egyáltalán nem. Amikor Remi Bezancon elõször felajánlotta nekem ezt a szerepet, mondtam neki, nem biztos, hogy ez jó ötlet, mert a gyerekek mindig azonnal sírni kezdenek, ha meglátnak. Pio Marmai, aki a férjemet játszotta a filmben, sokkal nyugtatóbban hatott a babákra, õ egybõl összebarátkozott velük, míg engem rémülten méregettek.

Szerinted miért van ez?

Egyrészt mert tapasztalatlan vagyok gyerekügyben: nekem sincs gyerekem, és az ismerõseim közül sincs senkinek. Azt is észrevettem, hogy ha sírnom kellett egy jelenetben, a baba is egybõl sírni kezdett, mert úgy vette át az érzéseimet, mint szivacs a vizet. És ez így van az életben is. Ha egy baba sírni kezd a karomban, az azért van, mert megérzi, hogy tele vagyok feszültséggel. Nehézkes a kapcsolatom a babákkal, mert rájuk nézek, és egybõl azt látom, hogy milyenek lesznek felnõttkorukban. Ezért képtelen vagyok gügyögni velük. Gügyögés helyett legszívesebben kezet fognék velük, és bemutatkoznék nekik.

Ha nincsenek kisgyerekes ismerõseid, hogyan készültél fel a szerepre?

Egy hónapig önkénteskedtem egy kórházban, tíz szülést végignéztem, valamint rengeteg anyával beszélgettem, olyanokkal is, akik szülés utáni depresszióban szenvedtek. Millió kérdést tettem fel nekik arról, hogy mennyire fáj a szoptatás, hogy egybõl kötõdni kezdtek-e a gyerekükhöz, vagy hogy mennyire változott meg a kapcsolatuk a férjükkel.

És meglepõ válaszokat kaptál?

Igen. Például megtudtam, hogy elõször iszonyatosan fáj a szoptatás, és azt is, hogy a férj a szülés után eleinte nem kívánja a feleségét, mert túlságosan emlékezteti õt a saját anyjára. Volt olyan nõ, aki arról számolt be, hogy annyira megszerette a gyerekét, hogy a férjére már nem is maradt energiája. Más nõ meg azt mondta, hogy semmilyen kapcsolatot nem tudott kialakítani a gyerekével, és úgy tekintett rá, mint egy idegenre, akit el kell viselnie. A tíz szülés közül, amelyet láttam, mindegyik teljesen különbözõ volt.

Megdöbbentõ volt végignézni a szüléseket?

Igen. De jó, hogy láttam õket, mert most már biztos, hogy nem fogom megengedni a férjemnek, hogy bent legyen szülés közben. Az apák nagyon szenvednek attól, hogy haszontalannak érzik magukat. A nõknek meg olyan elképesztõ fájdalmaik vannak, hogy zavarba ejtõ ott lenni mellettük. Én mindenestre nem szeretném, hogy valaki ilyen állapotban lásson.

Most, hogy túl vagy ezen a filmen és ezeken az élményeken, jobban szeretnél gyereket, mint korában, vagy inkább kevésbé?

Még mindig szeretnék gyerekeket, de örülök annak, hogy megtapasztaltam mindezt, mert azt hiszem, így majd könnyebben fogok kezelni egy csomó helyzetet. Olyan helyzeteket, amelyekkel kapcsolatban korábban fel sem merült volna bennem, hogy problémásak lehetnek.

Van elképzelésed arról, hogy hány éves korodban szeretnél gyereket?

Már tizennyolc éves koromban gyereket akartam, most meg már harminc vagyok. A filmezés mellett nagyon nehéz idõt szakítani rá. Hirtelen beesik egy visszautasíthatatlan ajánlat, csomószor hónapokat töltök külföldön, így lehetetlen normális életet élni.

Fiatalabbnak tûnsz a korodnál. Ez elõnynek számít a munkádban?

Kedves, hogy ezt mondod, de szerintem pont annyinak nézek ki, ahány éves vagyok. Valóban szoktam kapni olyan szerepeket, ahol 25 éves nõt kell játszanom, mint például ebben a filmben, de olyanokat is, ahol 35 évest. A smink csodákra képes.

Haboztál, amikor a rendezõ felajánlotta neked ezt a szerepet?

Egy pillanatig sem. Azt szeretném, ha az összes szerepem ilyen lenne: ami teljes erõbedobást igényel.

Gondolom, rengeteg ajánlatot kapsz. Sokszor mondasz nemet?

Persze, szoktam visszautasítani szerepeket. Nálunk Franciaországban az ember általában tíz szerepajánlatból egyet fogad el.

Rövid idõ alatt jó néhány jelentõs francia filmet csináltál. A dolgok természetes rendje szerint körülbelül most jöhetne egy amerikai film. Tervezel ilyesmit?

Amikor tavaly bemutatták ezt a filmet, Torontóban megismerkedtem egy ügynökkel, aki azóta képvisel Amerikában. Nemrég egy hónapot töltöttem Los Angelesben, puhatolóztam, ismerkedtem. Nem számítok rá, hogy fõszerepet kapok, mert nem tudok olyan jól angolul, erõs az akcentusom. Inkább olyan szerepet várok, mint amilyet a kedves barátom, Léa Seydoux játszott el a Mission: Impossible 4-ben. Minden filmbe kell egy szexi francia csaj.

Franciaországban úgy tettél szert országos ismertségre, hogy te voltál a bolondos lány, aki az idõjárást mondta a tévében. Aztán sikeresen átnyergeltél a színészetre. Mikor érezted azt elõször, hogy most már tényleg színésznõ vagy?

Soha nem tanultam színészetet, az elsõ filmszerepemet gyakorlatilag véletlenül kaptam meg. Az Adéle és múmiák rejtélyé-ben játszottam az elsõ fõszerepemet, de úgy érzem, hogy elõször A legszebb dolog-ban tudtam megmutatni igazán, hogy mit tudok.

Amikor két évvel ezelõtt beszélgettem veled, azt mondtad, hogy idõpocsékolásnak tartod a pasikat. Még mindig így gondolod?

Azt csak viccbõl mondtam. Bár igaz, hogy amikor szingli vagyok, sokkal jobban tudok a munkára koncentrálni. Amikor járok valakivel, a szerelem elég sok idõmet felemészti.

- - -
Mission: Impossible - Fantom protokoll Louise Bourgoin szülés Léa Seydoux Pio Marmai gyermekvállalás francia film A legszebb dolog