Angyali lélekkel álltak melléjük az emberek
Hatalmas megmozdulássá terebélyesedett a Kelet-Magyarország adventi Segítünk akciója.
Sokunk karácsonyát ragyogja be és teszi még gyönyörűbbé a Kelet-Magyarország idei Segítünk akciója, bizonyítva, hogy ha összefogunk, ­csodákra vagyunk képesek. Mert miközben az idei válasz­tottunk, a Sondor ­család ­ünnepét indultunk bearanyozni – remélhetően életre szóló nyomot hagyva a ­lelkükben –, örömöt ­jelentett látnunk, akik ­részesei ­voltunk, hogyan lobban fel már hetekkel a szent­este előtt a szeretet lángja, majd terebélyesedik országos méretű megmozdulássá. Százak lelkében született újjá a jóság, amiért egész szerkesztőségünk hálával tartozik. Rengeteg hasznos és az év végi ajándékozásnak is maradéktalanul eleget tevő tárgyi és pénzbeli felajánlás érkezett, a csomagok ­bontogatása és szétszortírozása bizonyára év végéig kitart. December 20-án, pénteken minden ajándékot átadtunk, ami szerkesztőségünkbe ­beérkezett, de mint kiderült, a folyamatnak ezzel közel sincs vége, hiszen a jóakarat várhatóan napok múlva is be-­bekopogtat majd a nyír­egyházi Sondor család ajtaján. Bearanyoztuk az ünnepüket A meteorológusok szerint aligha hullik hó karácsonykor, bizonyosan mégsem lesz a Sondor család idei karácsonya fekete. Inkább mondanánk amolyan aranytól csillogónak, ahogy a szív jóságát is lefesteni szoktuk. Mi, újságírók is alig hittünk a szemünknek, mennyien felkerekedtek, hogy jobbítani próbáljanak a három kislány és édesapjuk helyzetén. Ennek köszönhetően – amint december 20-a elérkezett – dugig megpakolt autókkal indulhattunk ismét látogatóba. Mire mindent kipakoltunk, a nyíregyházi bérlemény nappalijában szinte mozdulni se lehetett. Ilyenkor az ember megpróbál hangot adni a hálájának, persze mindig kell néhány perc, hogy oldódjon a leplezhetetlen megilletődöttség. Sondor Gergő is látható tanácstalansággal pörgette telefonján a levelezési listát, hirtelen azt se tudva, hol kezdje a köszönetnyilvánítást. Hogy senki ki ne maradjon – Épp csak megjelent a cikk, százak kérték az elérhetőségünket. Pár napra jöttek az sms-üzenetek, egyre-másra csörgött a telefon. Hirtelen több száz ember bejelölt a Face­bookon, mintha mindenki segíteni szeretett volna. És segítettek is. Hálás vagyok a nyírbátori mentőállomásnak és vezetőjüknek, Majoros Józsefnek, tőlük mosógép, tartós élelmiszer és játékok érkeztek. Révész Anitának, akinek Tiszabezdéden boltja van. Ő is tartós élelmiszert és ruhaneműt hozott, a kemecsei hölgy külön gyűjtést is szervezett nekünk. Ők is támogatók voltak Orosz Tímea (Nyíregyháza), Szénás István Lászlóné (Eperjeske), megyei könyvtár, Csépke Balázsné (Nyíregyháza), Bodnár Zoltánné (Nyíregyháza), Nagy Mihályné (Nyíregyháza), Margó nagymama, Szent Lukács Görögkatolikus Szeretetszolgálat, dr. ­Szilágyi László, Pocsai Renáta (Nyíregyháza), Hansághy Győző és felesége (Nyíregyháza), Szakál Ferenc (Nyíregyháza), Lucskai Szabolcs (Nyíregyháza), Jáger Ferenc és felesége (Nyíregyháza), Pócsik Györgyné (Záhony), Szirmay Lászlóné (Nyíregyháza), Földi Györgyné (Nyíregyháza), Kovács Mária (Rakamaz), Nagyné (Nyíregyháza), Ritli Viktória (Nyíregyháza), Zsurki Református Nőszövetség, Sándor Márta (Nyíregyháza), Kurucz Jánosné (Nyíregyháza), Polyák Gergő, Barna Tímea, File Csabáné (Nyíregyháza), Zsidai család (Nyíregyháza), Gyermekorvosi Rendelő (Oros), Mócsán Tibor, Nagy Andrea és Hajnalka (Tiszalúc), Barna Tímea (Kecskemét), Akli Regina és Péter Szabolcs (Nyíregyháza), Bodrogi Imréné, Fekete Kornél, Gunya Istvánné, Nagy Lili, Czeglédi Zoltán (Nyíregyháza), Jenei Anna, Czirják Katalin, Prekopcsák Mihályné, dr. Hajnal Melinda, Balázs Anita, Nagy Botond, Bodrogi Imréné, és nagyon sokan névtelenül hoztak ajándékot. – Ugyancsak élelmiszercsomaggal, ruhákkal és némi pénzzel támogattak a rakamazi kesztyűgyár dolgozói. Összefogott értünk az újfehértói kamionosok egyesülete, gyűjtést szerveztek az orosi polgárőrök, ráadásul az utóbbiakhoz a nyíregyházi kertvárosi polgárőrök is csatlakoztak. Tőlük valamikor a napokban érkezik adomány. Megkeresett egy kedves család, mindegyik lánynak tabletet hoztak, a múlt héten pedig bejelentkezett egy alapítvány, onnan egy szárítógéppel leptek meg bennünket a mosógép mellé. Hamarosan új tévénk is lesz. – Annyi helyről kerestek, hogy már követni se tudom. Az ország más városaiból, Győrből, Budapestről, a 12. kerületből. Egy szombathelyi kastélyból felhívtak, hogy húsvétkor várnak bennünket, a Debreceni Egyetem Műszaki Kara pedig – amellett, hogy pénzt és csomagokat küldtek – nyárra felajánlotta az üdülőjét egy hétre a Balaton mellett – sorolta Gergely, majd hozzátette: – Röstellem, hogy nem tudok mindenkit név szerint is megemlíteni. Ahogy persze mi sem, köztük a sok anonim adakozót, akik fontosabbnak tartották a saját személyüknél, hogy segíthessenek. Az ajándékozók sorába beállt az egyik kislány osztályfőnöke, sőt az úszás­oktató bácsi is. Gergőnek sokan pénzt is utaltak a számlájára, amit szerkesztőségünk dolgozói egy 90 ezer forintos vásárlási utalvánnyal toldottak meg. Legalább húsvétig biztosan kitart az a sok minden jó, amivel olvasóink elhalmozták őket, két hónapig pedig nem kell izgulni, miből is lesz kifizetve az albérlet és a rezsi, újságolta az édesapa. Amilyen az ünnep soha nem volt Sajnos ilyenkor irigyek is akadnak. Néhányan szóvá tették, minek ez a sok minden egyetlen családnak, rászoruló bőven lenne rajtuk kívül is. Igaz, bárcsak segíteni lehetne valamennyin. De bármennyi is az ajándék, a három kislányt az ünnepek után is etetni, öltöztetni, iskoláztatni kell, és az apának az elkövetkező évekre is marad megharcolnivalója. Munkája pillanatnyilag sincs. Az építkezés, amiről korábban írtunk, mostanra befejeződött, Gergelyt kifizették. Fantasztikus viszont, hogy jelentkeztek, akik pénz és csomag helyett munkalehetőséget ajánlottak. – Az év végi ünnepek után, januárban minden ajánlatot fontolóra veszek, mert munka nélkül nem maradhatok, és nem is voltam soha – erősített rá Gergely. Addig viszont ünnepelnek, társasoznak, tévéznek, nagyokat sétálnak. Sokáig felhasználható belépőt kaptak a Nyíregyházi Állatparktól, ha belefér, oda is elmennek, hallhattuk, miközben a háttérben lázasan zajlott már a bontogatás. Végül már csak azt bántuk, hogy nem láthatjuk a három kis angyal tekintetét szent­este, ahogy az egyik óvodai szülőtárs adta fenyő előtt az ajándékokat válogatják. Miközben annak is örültünk, hogy ismét hallhattuk édes, gyermeki, csengő hangjukat. Arról csacsogtak, hogy hárman öltöztetik majd fel a fenyőt, apa csak az égősorról és a csúcsdíszről gondoskodik. Mivel a múltban segítséget a keresztszülőkön kívül nem nagyon kaptak, most megtapasztalhatták, hogy a szeretet se holmi mese, hanem létező valóság. És hogy bizony karácsonykor is bármikor beköszönthet a csoda. MJ