Még a senkik is futballistennek érezhették magukat – ismeretlenek segítették a brazilokat világbajnoki címhez
Taffarel, Cafú, Branco, Dunga, Jorginho, Rai, Bebeto, Romário – csak néhány név az 1994-ben világbajnoki címet szerző brazil válogatottból, amelyekre 28 év távlatából is emlékszünk. De mi van azokkal az ismeretlenekkel, akiknek a neve is csak az Egyesült Államokban maradt fenn, mint olyan futballistáké, akik segítették az aranyérmes felkészülését a tornát megelőző hetekben? Vb-történelem, 15. rész.
A Carlos Alberto Parreira vezette brazil válogatott a vébé előtti hetekben San Franciscóban rendezkedett be, nem véletlenül. Azt előzetesen lehetett tudni, hogy a két csoportmérkőzés közül kettőt Kaliforniában rendeznek, és a döntőig vezető négy meccs közül hármat szintén ott bonyolítanak majd le. Öt meccsért pedig már érdemes volt akklimatizálódni.

Az Egyesült Államokban a futball (azaz a soccer) nehezen akart gyökeret verni. A North American Soccer League (NASL) 1968-tól 1984-ig ugyan létezett, de a vb idején már tíz éve nem volt profi labdarúgó-szervezet és -bajnokság az országban. A nagy változást éppen a vébétől várták – nem véletlen, hogy a FIFA támogatta a pályázatot, hiszen egy újabb nagy piacot lehetett volna beszippantani –, ezért 1993-ban megalapították a Major League Soccert (MLS). A vb hatása érződött is, két évvel később, 1996-ban elrajtolt a jelenleg is tartó liga első szezonja.

A sportág persze addig is élt a maga módján, így nem volt nehéz találni néhány vállalkozó szellemű egyént, akik, ha kellett, segítettek. Hogy miben? Nos, közülük később többen is bemutatkoztak az MLS-ben,

ám a legemlékezetesebb sztori, amit még nagypapaként is emlegetni fognak, az, hogy teljesen ismeretlen sportemberként segítettek a világ akkori legjobb futballcsapatán.

Vb-történet

1930: Magyarország nem akart menni a focivébére, így meghívták az Újpestet

1934: Örökre eltiltották az olasz bundabotrányért, mégis világbajnok lett

1938: Méreg vagy öngyilkosság? – a náci Németország okozta az osztrák csodacsapat vesztét

1950: Amikor egy részmunkaidős mosogatófiú legyőzte Angliát

1954: „Törölgettük magunkról a vért” – sohasem látott botrány a magyar-brazil vb-negyeddöntőn

1958: Fényűzésből nem lesz harci kedv – olyan csapat verte a magyarokat, amely ott sem lehetett volna a vébén

1962: „A horrorjelenetek miatt dugják ágyba a gyerekeket!” – törtek a csontok a legundorítóbb vébén

1966: „Akkoriban mi voltunk az egyik legnagyobb csapat” – afrikai világbajnok is lehetett volna 1966-ban?

1970: Pelét ki akarták hagyni minden idők legjobb vébéjéről

1974: A nagy vb-titok: Brazília ellen az életükért küzdöttek a zairei játékosok

1978: „Pisztolyt szegeztek a fejemhez” – emberrablók miatt vonult vissza a holland futball-legenda

1982: A nap, amikor a futball meghalt – így vérzett el a világ legszebben játszó brazil csapata

1986: „Jesper, Jesper, megölsz bennünket!” – kocsmacsapatból nőtt ki az első dán szuperválogatott

1990: Borotvapengével követték el minden idők legnagyobb futballcsalását

Négyezer szurkoló az edzéseken

„Ha elmondod valakinek, hogy egy hétig az 1994-es világbajnokkal edzettél, hülyének néznek. Inkább nem is beszélek róla annyit, mert az emberek nem hisznek nekem” – mesélte néhány éve az egyik szerencsés, John Garvey az Mlssoccer.com portálnak.

Pedig valóban így történt. Brazília május 26-án, három héttel a vb kezdete előtt már a Buck Shaw Stadionban (jelenleg Stevens-stadion) tréningezett Santa Clarában, de a szakvezetés jelezte, szükségük lenne még néhány plusz emberre az egymás közötti játékban.

A válogatott összekötőjeként Laurie Calloway segédkezett, aki korábban futballozott és edzősködött a San Jose Earthquakes csapatánál, így ismerte a környéket, a fellelhető játékosokat. Megkezdte a toborzást, elsőként Tim Martinnak szólt, aki a félprofi San Francisco Greek-Americans csapatánál játszott.

  A brazilok közül néhányan megsérültek, te és Paul jöhetsz edzeni

– üzente.

Paul Bravo ugyanabban a félprofi csapatban szerepelt, később megfordult a San Jose Clash-ben, majd 1997 és 2001 között 135 mérkőzésen szerepelt a Colorado Rapids színeiben.

Calloway felhívta Garvey-t, aki 1992-ben a Blackhawksban játszott, később pár fedett pályás szezon után 1996-ban 13 meccs erejéig a Los Angeles Galaxyt erősítette. De csatlakozott Mark Semioli is, aki később szintén megfordult a Galaxy (1996–1997) és a MetroStars (1997–2001) együtteseiben.

Mindannyiuk első gondolata az volt, az eddigi életük hirtelen fordulóponthoz ért, hiszen ugyan nem érhettek fel a vébére készülő honfitársakkal, Alexi Lalasszal, Cobi Jonesszal vagy Tab Ramosszal, mégis soha vissza nem térő lehetőséget kaptak.

Már az edzés első napjaiban nagy volt a tét, Semioli úgy emlékezett vissza, hogy 4000 szurkoló jelent meg azért, hogy megnézze a brazilok edzését. És nem csupán a helyi unatkozó drukkerek kukkantottak ki a stadionba, de akadtak olyanok, akik egyenesen Brazíliából vállalkoztak a tízezer kilométeres útra, hogy megnézzék, amint a kedvencek letarolják Amerikát.

„Emlékszem a riporterekre és a tömegre. Annak idején a Fresno State Bulldogs színeiben játszottam olyan meccsen, ahol sokan voltak, és ez majdnem olyan hangulat volt, mint az egyetemi bajnokság negyeddöntője. Pedig csak szimpla edzésről volt szó” – mesélte Martin.

Megrúgta Romariót, kipenderítették

Bravo úgy érezte magát, mintha futballistenekkel szívott volna egy levegőt.

  Ezekre az emberekre addig csak csodálattal bámultunk, most pedig mellettünk álltak a pályán. Izgalmas érzés volt, az ember megpróbálta kordában tartani az érzelmeit, és megtett bármit, amit csak kértek tőle.

De akadtak problémák is, egy héttel a rajt előtt egy fiatal Santa Clara-i védő, Jason Annicchero hátulról megrúgta Romariót. A brazil játékosok azonnal rárontottak magyarázatot követelve, ő pedig csak védekezett, hogy ebben semmi szándékosság nem volt. Anniccherónak többet nem kellett edzésre mennie.

Néhányan a beugrók közül akkor úgy gondolták, hogy sokkal többre is képesek lehetnek a labdarúgásban. Martin a világ legjobb játékosaival együtt játszva azt érezte, ez a sport pofonegyszerű.

  Amikor a brazilokkal voltam, könnyebb volt futballozni. Valóban játszhattam a pályán, nem éreztem magam eltévedve. Sokszor visszagondolok ezekre a napokra, és mesélek róla a gyerekeimnek. Még mindig nehéz elhinni.

Úgy érezte, beférne a brazilokhoz

Semioli úgy fogalmazott, lehet, hogy nem ő volt a legjobb játékos, de taktikailag elég okosnak bizonyult, és elég gyorsan felvette a ritmust.

„Azt éreztem, hogy ezekkel a nagyszerű játékosokkal körülvéve valószínűleg én is játszhatnék ebben a csapatban. Olyan egyszerű volt: megkapod a labdát, és van öt opciód, hogy mit kezdj vele, kinek passzold. Minden kiszámítható és precíz volt. Néhány hét alatt megszoktam ezt a stílust, és akkor úgy éreztem, hogy beférnék a csapatba” – mondta.

„Sokkal jobb játékossá váltam, miután velük edzettem hetekig. Sokkal jobban megértettem a játékot, olyan jövőképem lett, amilyen korábban nem volt” – tette hozzá.

Azt azóta sem tudja, hogy amikor a világbajnok szövetségi kapitány Carlos Alberto Parreira 1997-ben a MetroStars edzője lett, vajon emlékezett-e rá, és azért szerződtette.

  Sohasem kérdeztem meg Parreirát, hogy azért akart-e, mert emlékezett rám, vagy csak így alakultak a dolgok.

Ronaldo játszhatott volna?

A brazil válogatott veretlenül nyerte meg a vébét. A csoportkörben Oroszországot 2-0-ra, Kamerunt 3-0-ra verte, a svédek ellen az 1-1-es döntetlen is elég volt a csoportgyőzelemhez. A nyolcaddöntőben 1-0-ra győzött az Egyesült Államok ellen, a nyolc között Hollandiát egy nagyszerű mérkőzésen 3-2-re verte, majd az elődöntőt Romario 80. percben szerzett találatával 1-0-ra hozta. A döntőben aztán 120 perc alatt sem született gól, végül tizenegyesekkel 3-2-re győzött Olaszország ellen.

Romario öt, Bebeto három góllal zárt, előbbi lett a vb legjobb játékosa, az álomcsapatba bekerült a védő Jorginho és Marcio Santos, valamint a középpályás Dunga is.

A keretben ott volt a majdnem 18 éves Ronaldo Luís Nazário de Lima, a későbbi kétszeres világbajnok és kétszeres aranylabdás klasszis, aki ugyan a vb kezdetére már háromszoros válogatottnak mondhatta magát, de ebbe a csapatba még nem fért be.

Pedig...

„Egyetlen meccsen sem játszott a világbajnokságon, de én együtt játszhattam vele a csatársorban” – mondta Garvey.

  Ő volt a leggyorsabb ember, akit valaha futballpályán láttam. Emlékszem, két gólt szereztem az első csapatuk ellen: az egyiket közvetlen közelről, a másikat pedig fejesből, csak azért, mert mindkétszer odavarázsolta a labdát. Hihetetlen volt.

Amit tudni kell a vébéről

-   Három nemzet pályázott a házigazda szerepére: az Egyesült Államok, Brazília és Marokkó. Az 1988. július 4-én megtartott zürichi szavazáson az amerikaiak fölényesen nyertek. A FIFA abban reménykedett, hogy a világ legrangosabb tornájának megrendezése növeli a sportág presztízsét az Államokban. A számítás bevált: a torna nem csupán anyagilag lett hatalmas siker, de a 3 587 538 fős látogatottsággal és meccsenkénti 68 991-es nézőátlaggal azóta is felülmúlhatatlan.
-   A gyenge színvonalú 1990-es vébé után a FIFA úgy döntött, tesz a védekező játékstílus ellen és a támadófutballt úgy ösztönözte, hogy egyrészt megtiltotta, hogy a kapusok kézbe vegyék a labdát az addig időhúzó jelleggel bíró, lábbal történt hazaadások után, másrészt kettő helyett már három pontot adtak a győzelemért. Az ötlet bevált, meccsenként átlagosan 2,71 gól született.
-   Három csapat: egy afrikai (Nigéria), egy ázsiai (Szaúd Arábia) és egy európai (Görögország) ezúttal debütált. A magyarok ismét elbuktak a selejtezőben, hiába érkezett a kispadra a Steauával BEK-et nyert Jenei Imre, már az első mérkőzés hatalmas pofon volt, a csapat ugyanis otthon 2-1-re kikapott Izlandtól. Pedig a Petry – Telek, Kovács Ervin, Lőrincz, Simon, Limperger, Pisont, Vincze István, Keller, Kiprich, Kovács Kálmán összetételű csapat így utólag nem is tűnik rossznak... A válogatott végül nyolc meccsen mindössze öt pontot szerzett, Jeneit Puskás Ferenc, őt Verebes József váltotta. De minden reménytelennek tűnt.
-   A nyitóünnepségnek voltak érdekes jelenetei, előbb a ceremóniát vezető Oprah Winfrey esett le az emelvényről, majd a koreográfia szerint az éneklő Diana Rossnak kellett volna gólt lőnie, amelynek hatására a futballkapu szétesik. a művésznő azonban 10 méterről csúnyán mellé lőtt, a kapu ettől még persze széthullott, hiszen ez volt a dolga...
-   A tornával ért véget Diego Maradona pályafutásának komoly része: Argentínát az 1986-os világbajnoki címig, négy évvel később pedig ezüstig vezető klasszis a görög ellen gólt szerzett, majd a Nigéria elleni győztes meccset követően pozitív doppingtesztet produkált. Szervezetében efedrint mutattak ki, amelyet súlycsökkentésre és más, nagyobb hatású doppingszer eltüntetésére használtak. A vezető nélkül maradt Argentína az utolsó csoportmérkőzésen 2-0-ra kikapott Bulgáriától, majd a nyolcaddöntőben 3-2-re elbukott a románok ellen és kiesett.
-   Kiesett Kolumbia is, amely a csoportkörben úgy kapott ki az amerikaiaktól, hogy Andrés Escobar öngólt vétett. A védőt 10 nappal később agyonlőtték egy bár előtt Medellín egyik külvárosában.
-   A vébének azért akadt egy igazi magyar sztárja, Puhl Sándor személyében. A magyar bíró a csoportkörben a Norvégia-Mexikó (1-0) és a Brazília-Svédország (1-1) meccseket vezette, majd megkapta az Olaszország-Spanyolország negyeddöntőt (2-1), végül ő fújhatott a brazil-olasz fináléban is.
-   A döntő érdekessége, hogy egy nagyszerű vébén minden idők egyik legunalmasabb 90, majd 120 percét vívták a felek. A gól nélküli állást követően a tizenegyesek döntöttek, a negyeddöntő és az elődöntő hőse, Roberto Baggio hibája végül brazil sikert eredményezett, de a törtnethez hozzátartozik, hogy előtte Franco Baresi és Daniele Massaro is elrontotta a lövését.

XV. világbajnokság, 1994, Egyesült Államok

A csoport
Svájc – Egyesült Államok 1–1
Kolumbia – Románia 1–3
Románia – Svájc 1–4
Egyesült Államok – Kolumbia 2–1
Románia – Egyesült Államok 0–1
Svájc – Kolumbia 0–2

 

B csoport
Kamerun – Svédország 2–2
Brazília – Oroszország 2–0
Brazília – Kamerun 3–0
Svédország – Oroszország 3–1
Oroszország – Kamerun 6–1
Brazília – Svédország 1–1

 

C csoport
Németország – Bolívia 1–0
Spanyolország – Dél-Korea 2–2
Németország – Spanyolország 1–1
Dél-Korea – Bolívia 0–0
Bolívia – Spanyolország 1–3
Németország – Dél-Korea 3–2

 

D csoport
Argentína – Görögország 4–0
Nigéria – Bulgária 3–0
Argentína – Nigéria 2–1
Bulgária – Görögország 4–0
Görögország – Nigéria 0–2
Argentína – Bulgária 0–2

 

E csoport
Olaszország – Írország 0–1
Norvégia – Mexikó 1–0
Olaszország – Norvégia 1–0
Mexikó – Írország 2–1
Olaszország – Mexikó 1–1
Írország – Norvégia 0–0

 

F csoport
Belgium – Marokkó 1–0
Hollandia – Szaúd-Arábia 2–1
Szaúd-Arábia – Marokkó 2–1
Belgium – Hollandia 1–0
Marokkó – Hollandia 1–2
Belgium – Szaúd-Arábia 0–1

 

Nyolcaddöntő
Spanyolország – Svájc 3–0
Németország – Belgium 3–2
Szaúd-Arábia – Svédország 1–3
Románia – Argentína 3–2
Brazília – Egyesült Államok 1–0
Hollandia – Írország 2–0
Nigéria – Olaszország 1–2 – hosszabbítás után
Mexikó – Bulgária 1–1 – hosszabbítás után, büntetőkkel: 1–3

 

Negyeddöntő
Olaszország – Spanyolország 2–1
Hollandia – Brazília 2–3
Svédország – Románia 2–2 – hosszabbítás után, büntetőkkel: 5–4
Bulgária – Németország 2–1

 

Elődöntő
Bulgária – Olaszország 1–2
Svédország – Brazília 0–1

 

A 3. helyért
Svédország – Bulgária 4–0

 

Döntő
Brazília – Olaszország 0–0 – hosszabbítás után, büntetőkkel: 4–1
Pasadena, 94 194 néző
v.: Puhl Sándor (magyar)
Brazília: Taffarel – Jorginho (Cafu 21.), Aldair, M. Santos, Branco – Mazinho, Dunga, M. Silva, Zinho (Viola 106.) – Bebeto, Romario
Olaszország: Pagliuca – Mussi (Apolloni 35.) , Baresi, Maldini, Benarrivo – Berti, D. Baggio (Evani 95.), Albertini, Donadoni – R. Baggio, Massaro
sárga lap: Mazinho, Cafu, ill. Apolloni, Albertini

 

Gólkirály: Hriszto Sztoicskov (Bulgária) és Oleg Szalenko (Oroszország) 6-6 góllal.
Nemzetközi foci