Árulkodó nevek, elutasított álláskeresõk
Erõs etnikai és nemi diszkriminációt tapasztaltak a Tárki munkatársai, akik álneveken hívtak fel álláshirdetésekben megadott telefonszámokat. Megállapították, hogy a diszkrimináció a munkahely megszerzésének legelsõ fázisában is megjelenik.
A Tárki tesztelõi száz, apróhirdetésben megadott telefonszámot hívtak fel, hogy jelentkezzenek a meghirdetett állásokra. Minden hirdetést azonos arányban hívtak fel pár perces eltéréssel, vélhetõen roma és nem roma néven férfiak és nõk. Azt tapasztalták, hogy a munkaadók szinte rutinszerûen végeznek egyfajta elõszûrést.

A roma férfiak esetében 30, míg a nem roma férfiak esetében 20 százalékos volt az elutasítás aránya, továbbá a roma nõk tíz, a nem roma nõk hat százalékát nem hívták be személyes beszélgetésre. A nem és a származás hatása össze is adódik, az elutasítás esélye a roma férfiak esetében a nem roma nõkének tizenötszöröse volt. A munkáltatók reakciói alapján a legnagyobb eséllyel a nem roma nõk pályáztak a meghirdetett állásokra, ám a roma nõk jelentkezésének is kedvezõbb volt a fogadtatása, mint a nem roma férfiaké. A legtöbb elõítélettel - a kutatás alapján - a roma férfiaknak kell megküzdeniük.

Igaz, a megpályázott állások a foglalkozások meglehetõsen szûk szeletét fedték le: nem igényeltek szakképzettséget, ugyanakkor különösebb fizikai erõkifejtést sem, ami a férfiakat hozta volna elõnybe. A kutatásba bevont hirdetések háromnegyedében bolti eladót vagy pultost kerestek, a többi esetben a betöltendõ állás telemarketinges, takarító vagy futár munkára szólt. Minden céget négyen hívtak fel: azonos képzettségûnek, életkorúnak, családi állapotúnak mondták magukat, "mindössze" nemük és származásuk különbözött. A roma származásra már a név is utalt, ám a jelentkezõ a beszélgetésben is megkérdezte: nem baj-e, hogy roma? Az erre adott válaszokat három csoportba sorolták: az elfogadó, a látens diszkriminatív - így értékelték a hangnem megváltozását, illetve a "háát, nem baj" megjegyzést - és a nyíltan diszkriminatív reagálás.

Feltehetõen bolti eladóként vagy pultosként a vásárlók fõleg nõt tudnak elképzelni, legalábbis ennél a munkánál jóval kedvezõbb volt a jelentkezõ nõk fogadtatása, mint a férfiaké. A nem roma nõk 90 százalékát, a roma nõk 83 százalékát hívták be személyes interjúra. Ez az arány a nem roma férfiaknál 70, a roma férfiaknál 60 százalék volt. Az elõítéletességre - vagy a vásárlók feltételezett elõítéletességére - ennél jobban utal viszont az, hogy a személyes érintkezéssel nem járó állásoknál a származásra adott "kedvezõ" reakciók aránya az átlagosnál jóval nagyobb - 85 százalék volt -, míg a frontvonalban végzett munkáknál az esetek több mint harmadában nyíltan vagy lappangóan tetten érhetõ volt az elõítéletesség.

A nemi sztereotípiáknak a származásinál erõsebb jellegére utal az, hogy a személyes kapcsolatot feltételezõ munkahelyeknél harmadával több nõi jelentkezõt hívtak be interjúra, mint férfit, míg a háttérmunkáknál ez az arány nagyjából ugyanannyi volt a nõknél és a férfiaknál, a romáknál és a nem romáknál.

Tanulságos eredményre jutottak a kérdezõbiztosok a beszélgetés hangulatát, körülményeit tesztelve is. Annak ellenére, hogy õk a beszélgetések túlnyomó többségében rögtön bemutatkoztak, ezt a vonal másik végén ritkán viszonozták. Ezzel együtt a beszélgetések során szerzett tapasztalatok többnyire kedvezõek voltak, az álláskeresõk jóra osztályozták a hívásukat fogadók udvariasságát, türelmét is. Arra pedig, hogy a fogadtatás mindkét szereplõ stílusától függ, utal az, hogy a nõi jelentkezõk jóval kedvezõbben értékelték a munkaadók képviselõjének hangnemét, készségességét és türelmét, mint a férfiak.