Petry Zsolt: Sok jó edzõ van otthon, aki elõre akar lépni, de az ilyet félretolják
A német Hertha BSC labdarúgócsapatánál jártunk: beszélgettünk Dárdai Pál vezetõ- és Petry Zsolt kapusedzõvel, körbejártuk a berlini Olimpiai Stadiont, megnéztük a Freiburg elleni Bundesliga-bajnokit (0-0). Petry beszélt az NB I csökkenõ színvonaláról, a Puskás Akadémiában szereplõ sok légiósról, egy hazai kapustehetségrõl és a korábbi szövetségi kapitányról, Bernd Storckról. Interjú.
– Egy hete kapható a Hertha ajándékboltjában a Király Gábor-féle szürke mackónadrág. Kötelezõvé tette már a kapusainak?
– Nem tudtam, hogy Gabi Berlinbe jön. Azon a hétvégén hazautaztam, Pali pedig küldött egy fotót, amelyen Király tartotta a trikómat, az üzenet annyi volt mellé, már vissza sem kell jönnöm... A tréfát félretéve: a jelenlegi Herthában senki nem követi a mackódivatot. 
– A hazautazás ebben az esetben a németországi otthonát jelenti?
– Igen. Csak én jöttem Berlinbe, a feleségem és a két lányom a Heidelberg melletti otthonunkban maradt. Majdnem minden hétvégén hazarepülök, ennek ellenére nem ez az ideális. Az az én világom a nyugodt, dimbes-dombos táj, a berlini forgatagot nem szeretem. A munka viszont kielégítõ, kiváló csapattal dolgozhatok.
– Milyen fõnök Dárdai Pál?
– Kiválóan ráérez olyan dolgokra, amelyek nem tanulhatók. Érti a játékosok nyelvét, a kollégáinak szabad kezet ad, jó vele együtt dolgozni – ezt nem mindenhol éreztem. Követel is: aki saját magától a maximumot várja, az a stábjánál is így gondolkozik. Nem szemellenzõvel jár, igyekszik újraértelmezni a futballt, reflektál az újításokra. Ennek köszönhetõ, hogy a legutóbbi két szezonban erõn felül teljesítettünk, a mostanira sajnos ez nem igaz.
– A Hertha tizenegyedik a Bundesligában. A hetedik hely már Európa-ligát érhet, ez hat pontra van, az osztályozót jelentõ tizenhatodik hétre. Hol végez a csapat? 
– A következõ hetekben játszunk a mögöttünk álló Hamburg, Wolfsburg, Köln trióval, ellenük sokat javíthatunk. Nem cél a nemzetközi szereplés, de számomra vonzó. Extra terhelést jelent, ám egy olyan élmény, ami kiszakít a mókuskerékbõl.  – Azt mondta, nem dolgozna Magyarországon, mert a vezetõk nem vevõk az újításokra. Ha a válogatotthoz hívnák, arra is nemet mondana?
– Nehéz erre válaszolni, mert remekül érzem magam a Herthánál, megfizetnek, megbecsülnek szakmailag és emberileg. Olyan környezetben dolgozhatok, ahol a befektetett munka elismeréssel párosul. Nem tudom elképzelni, hogy ez otthon mûködne. A válogatottnál az utóbbi években a külföldi kapitány telepakolta külföldiekkel a stábot ahelyett, hogy feltörekvõ, nyitott magyar szakembereket keresett volna. Ha a sajátjaidat hozod, rögtön ellenszenvessé válsz. Kivételt jelentett Erwin Koeman, de igaz a megállapítás Lothar Matthäusra és Bernd Storckra. Utóbbiról sokszor lehetett hallani, hogy tiszteletlenül viselkedett a környezetével. Kellenek magyarok a stábba, így tudunk belekerülni egy pozitív spirálba, ami ha mûködik, tíz év alatt változást hozhat. 
– Szakmai tanácsért keresik Magyarországról?
– Pár hete hívott a Puskás Akadémia, hogy szeretnék, ha elmennék hozzájuk, meg is lepõdtem a felkérésen. Elfogadtam, mert ha kérdeznek, elmondom a tapasztalataimat, de a nyakára járni nem akarok senkinek. Sok jó szakember van otthon, aki elõre akar lépni, nem csak a kihûlt levest kavargatni, az más kérdés, hogy az ilyet könnyen félretolják, mert ez egy zárt rendszer. Egy akadémia igazgatójaként akkor verném a mellem, ha minden évben kinevelnék olyan játékost, akit elvisz a Mönchengladbach, a Valencia vagy a Porto. Ehhez képest a Puskásban olykor kilenc külföldi van a pályán, ennyi a saját nevelésû játékosokból kellene. Az NB I színvonala pedig folyamatosan csökken. 

Szegedhez köti egy jóbarát
„Mi újság Szélpál Lacival?" – ezzel kezdte Petry Zsolt, amikor elmondtuk, Szegedrõl jöttünk. Sportrovatunk korábbi munkatársával közösen nyertek ifjúsági Európa-bajnokságot 1984-ben, a mai napig ez a magyar futball utolsó aranyérme nemzetközi porondon.
– Tartjuk a kapcsolatot, néhány hónapja járt is nálam Berlinben. A mi csapatunk azért volt erõs, mert a pályán nem volt széthúzás, még akkor sem, ha azon kívül megvoltak a különbözõ társaságok. Szupival egyszer ugyanakkor voltunk sérültek, napokig feküdtünk a sportkórházban, akkor kerültünk igazán szoros kapcsolatba. Létezik olyan barátság, hogy ha tíz évig nem beszéltek egymással, akkor is ugyanott tudjátok folytatni: a miénk ilyen – fogalmazott Petry.

– Néz NB I-es bajnokit?
– Nem, de nem azért, mert beképzelt majom vagyok. Olyan csapatokat kell figyelnem, ahol a Herthának találhatok kapust, ilyen az NB I-ben nincs. Hiába akad otthon jó játékos, a sebesség egész más. A cseh és a szlovák bajnokságot sem nézem. 
– Van olyan magyar kapus, aki a közeljövõben külföldön csinálhat karriert?
– Ha feltûnik otthon valaki, akit érdemes megnézni, szólnak, de különlegesnek kell lennie. Már fiatalkorban elkérnek kétszázezer eurót egy játékosért. Ez a Manchester Citynek nem gond, másfél perc alatt keresnek ennyit, kifizetik, aztán vagy bejön a befektetés, vagy nem. Mi csak olyat igazolunk, aki jobb a németeknél. Nemrég járt nálunk Kiss Ágoston, aki az Illés Akadémián játszik. Róla el tudom képzelni, hogy egyszer a Bundesligában védjen, a képességei megvannak, emellett jó felfogású srácról van szó. Nem csak azt kell tudni, hogyan öklözz ki egy labdát, hasznos tagjává kell válni a közösségnek.
– Elõfordult, hogy kapusokat keresett, de végül mezõnyjátékost ajánlott be a csapatánál? 
– A Herthánál nem, itt mindenkinek megvan a dolga, kiválóan mûködik a scouthálózat. Olyan volt, hogy valakire felhívtam a figyelmet, de a rendszerben megmutatták, már fél éve követik a pályafutását. Amikor a Paderbornnál dolgoztam, nem volt ilyen hálózatunk. Kimentem a harmadosztályú Rot Weiss Ahlen meccsére, kiszúrtam két játékost, akik ügyesen mozogtak. Az egyik Marco Reus, a másik Kevin Grosskreutz volt. Végül nem hozzánk kerültek, Reus a Mönchengladbachon keresztül lett a Dortmund játékosa, míg Grosskreutz egybõl oda került, és négy éve világbajnoki címet szerzett.
 

Meglestük a Herthát
A német Hertha labdarúgócsapatának szenteltük a szombati napunkat: elõbb Dárdai Pál vezetõedzõvel, majd Petry Zsolt kapusedzõvel interjúztunk, körbejártuk az együttes otthonát, az Olimpiai Stadiont, és megnéztük a Freiburg elleni Bundesliga-bajnokit (0-0). Riportunkat Berlinbõl itt olvashatják!​
labdarúgás Berlin