Helen Mirrent a saját mellbimbójával köszöntötték
A Karlovy Vary filmfesztivál idén azzal indult, hogy Helen Mirren elmagyarázta, régen miért volt nehezebb pucérkodni a kamera elõtt, mint ma, aztán olyan csodálatos filmekkel folytatódott, mint Kenneth Lonergan hat év nyûglõdés után bemutatott Margaretje, amin az [origo] tudósítója kétszer is elsírta magát.
A 47. Karlovy Vary filmfesztivál nyitógáláját az úszómedence témájára húzták fel, és bár azt nem tudom, hogy a fürdõvárosban miért aktuálisabb pont ebben az évben az úszómedence, mint bármikor máskor, a mozivásznon ötletesen jelenítik meg a medencét: enyhén fodrozódó vizet vetítenek a vászonra, ami elé ásványvizes palackokból összefûzött láncot lógattak, ezek a sávelválasztók. Köteleken akrobaták ereszkednek le a vászon tetejérõl, komótos melltempóban úsznak le a vászon aljáig, megfordulnak, elrúgják magukat a startkövektõl (mindegyiken 47-es a szám), úsznak felfelé, és megint eltûnnek a magasban a vászon felett.

A ceremóniamester fürdõköpenyben érkezik a színpadra, de sajnos hamar lecseréli öltönyre. Mielõtt felkonferálná az idén életmûdíjat kapó Helen Mirrent, megnézünk pár fesztiválspotot: az egyikben John Malkovich ül egy New York-i taxiban a Karlovy Varyban kapott Kristály Glóbusszal, és berág, amikor a taxis csalódottan veszi tudomásul, hogy Malkovich nem színészi alakításért vagy rendezésért kapta az elismerést, hanem csak egy vacak kis életmûdíjról van szó, egy másikban pedig Jude Law némi farigcsálás után remekül újrahasznosítja a Kristály Glóbuszt tartó nõi figurát, miután a Rolls-Royce-áról ellopták az orrdíszt.

A fesztivál Mirrent egy korábbi alakításaiból összefûzött klippel köszönti, amibe bõven válogattak számos meztelen jelenetébõl is. Az egyik snittben a fiatal színésznõ egy medencében ül, mellbimbói kiköszönnek a víz fölött - mi más passzolna ide ennél jobban? A hatvanhat évesen még mindig dögös Mirren átveszi az életmûdíjat, és köszönõbeszédét azzal kezdi, hogy "szemben John Malkovich-csal, én büszke vagyok erre a díjra, és szét sem fogom fûrészelni, mint Jude Law. Viszont fegyvernek elsõrangúan lehet használni, úgyhogy remélem, a férjem túléli" - és lemosolyog a közönség soraiban ülõ férjére, Taylor Hackford rendezõre. A közelben ott ül Szabó István is - a Mirren fõszereplésével készült Az ajtó-t is vetítik a fesztiválon.

Aztán a színésznõ a néhány napja elhunyt Nora Ephronról kezd beszélni, és el-elcsuklik a hangja. "Nagyon sokat tett a filmiparban dolgozó nõkért, ezért hálásak lehetünk neki. Én még emlékszem azokra az idõkre, amikor a filmstábokban egyetlen nõ sem dolgozott. Akkoriban nehezebb volt levetkõzni a kamera elõtt. Az utolsó öt évben sok minden változott, ma már nõi hangmérnökökkel és világítókkal is találkozom a forgatásokon, de még mindig nem elég nagy a változás. Nem tudom, az itteni programban hány nõi rendezõ filmje szerepel, de remélem, ha öt év múlva visszajövök, legalább 50% lesz a nõi rendezõk filmjeinek aránya. Szerintem 85%-ig kéne eljutni".
 
Mirren távozik, és jön a szakállas úr, aki minden évben a legnagyobb tapsot kapja: mindig õ viszi le a mikrofont a színpadról. A nyitófilm az ír Lisa Barros D'Sa és Glenn Leyburn (õk csinálták Rupert Grint fõszereplésével az Eszetlenek-et) rendezõpáros Good Vibrations-e, ami a belfasti punk-szcéna atyjának tartott Terri Hooley (Richard Dormer) történetét meséli el. A félszemû, zeneõrült Hooley nem igazán zavartatja magát attól, hogy a protestánsok és a katolikusok ölik egymást körülötte a 70-es években, hanem a legbalhésabb környéken megnyitja Good Vibrations nevû lemezboltját, abban a meggyõzõdésben, hogy ez még segíthet is közelebb hozni egymáshoz az embereket. Terri - a barátnõje (Jodie Whittaker) egyre növekvõ kétségbeesésére - minden idejét kocsmákban tölti a helyi bandák hallgatásával, és így fedezi fel többek közt a The Undertonest. Felelõtlen, önzõ és alkoholista, de muszáj szeretni, mert igazi rajongó: amikor a banda elõrukkol a Teenage Kicks címû számmal, az az elsõ gondolata, hogy még életében nem hallott ilyen jót, és nem pedig az, hogy most aztán meggazdagszanak, ez akkora sláger lesz.

Az aranyos Good Vibrations pont jó volt bemelegítésnek, és onnantól eddig csak felfelé mentünk. A versenyprogramban mutatták be a norvég elsõfilmes Martin Lund szuper Mer Eller Mindre Mann-ját (The Almost Man), ami egy Henrik nevû, harmincöt éves férfirõl szól, aki eddig vidáman élte bulizós, felelõtlen mindennapjait a barátnõje oldalán, de most, hogy a lány gyereket vár, hirtelen szembesül az elvárással, hogy neki magának fel kéne nõnie. A harmincas évek közepéig kitolt kamaszkor és a felelõsségvállalásra való képtelenség nagyon is aktuális jelenség az európai fiatalok széles rétegénél, úgyhogy egész biztosan nagyon sokaknál betalál majd a film.

Megvan benne, amiért a skandináv filmeket általában szeretni szoktuk: tényleg olyan, mintha az életet néznénk, mert abszolút hihetõk a párbeszédek, a humor úgy üti fel a fejét a drámai pillanatokban is, ahogy a valóságban, és a Henriket játszó Henrik Rafaelsen és a barátnõjét alakító Janne Heltberg Haarseth minden pillanatban teljesen természetesek. Mindkettõjükkel végig empatikusak tudunk maradni, még akkor is, amikor Henrik túlmegy minden határon a gyerekességével, a lány pedig hormonoktól fûtött hisztigéppé változik. És az se hátrány, hogy Haarseth annyira szép, hogy nem bírja róla levenni az ember a szemét.

A csúcspont nekem a fesztiválon eddig Kenneth Lonergan (Számíthatsz rám) Margaret-je, amit a Horizons szekcióban vetítenek, ahol Fliegauf Bence Csak a szél-jét is. A film megdöbbentõen hosszú és rögös utat járt be 2005-ös forgatása és tavalyi világpremierje közt. A rendezõ, a producer és a film finanszírozói nem tudtak dûlõre jutni a film végleges változatával kapcsolatban, és keresztbe-kasul perelték egymást, amíg végül mozikba kerülhetett a Lonergan által vágott 150 perces verzió. Ilyen elõélet után nagyjából arra számítva ültem be a vetítésre, hogy egy rakás zagyvaságot látok majd, de a Margaret rácáfolt az elõítéleteimre: gyakorlatilag tökéletes a film mind a 150 perce.

Anna Paquin egy Lisa nevû gimis lányt játszik, aki egy buszsofõrrel (Mark Ruffalo) együtt részben elõidézõje lesz egy halálos balesetnek. A sztoriról ennél többet hiba lenne elárulni, jobb csak annyit tudni róla, hogy a film azokról a közvetlen, áttételes és tudattalan következményekrõl szól, amiket Lisa megél a baleset miatt. Csodálatraméltó a film komplexitása, ahogy szembemenve a hollywoodi szabállyal, miszerint minden jelenetnek és karakternek közvetlenül a cselekmény elõmozdítását kell szolgálnia, egy sokszínû, szövevényesen egymásba fonódó szálakból kibontakozó képet rajzol fel. A film - bár abszolút követhetõ és konkrét pontra kifutó cselekménye van - nem annyira történetet mesél el, hanem inkább apró mozaikokat hord össze nekünk, amikbõl összeáll Lisa lelkiállapota. Amit más filmben talán fölösleges mellékszálnak tartanánk (például Lisa anyjának randijai az új udvarlójával), annak itt mind helye van, mert szerepet játszik Lisa életének alakításában.

A sok remek mellékszereplõ a Lisa anyját alakító J. Smith-Camerontól kezdve a Lisa egyik tanárát játszó Matt Damonig és fõleg a nagyon keveset színen levõ, de akkor lenyûgözõ Mark Ruffalóig, mind hozzátesz a film gazdagságához, de sosem terelõdik el a figyelnünk Lisáról. Ahogy telik a játékidõ, egyre ellentmondásosabb érzéseket táplálunk vele szemben, és a végére szinte már elviselhetetlenségig fokozódik a feszültség. Azzal talán még nem rontom el senki moziélményét, ha elárulom, a katarzis nem marad el, sõt, kettõ is lesz belõle.

* * *

Nyolc érv amellett, hogy Karlovy Vary a legmenõbb filmfesztivál:

Az elsõ dolog, amit meglátni a fesztiválközponthoz érkezve: biciklibérlés a bejáratnál
A fesztiváltáskával együtt nemcsak katalógusokat és idegesítõ reklámanyagokat, hanem egy doboz sört is kap az ember
A sajtóvetítéseken nincs tülekedés, bõven elég tíz perccel a vetítés kezdete elõtt megérkezni
Az utcán a csatornafedõk alól nem bûz, hanem gyógyvízgõz száll fel
A helyi rendõrök kétféle közlekedési eszközt használnak: bicikli és segway
Megnézhet az ember egy csomó filmet, amit kihagyott Berlinben/Cannes-ban/Nyugat-Európában
Az egyik vetítési helyszín egy patinás hotel báltermében van az erdõ közepén

Ha beáll az ember nyaka/dereka a sok mozizástól, kiáztathatja valamelyik gyógyfürdõben
Anna Paquin Margaret (film) Karlovy Vary Helen Mirren Mark Ruffalo Pasiból lett férfi Good Vibrations