Hétvégi tûnõdések Az Úr útja egyenes
„ A pusztába kiáltónak ez a szava:
Készítsétek elõ az Úr útját!” (Lk. 3/4a.)
Az adventi idõ sokat idézett prófétája Keresztelõ Szent János, aki remetemagányban töltött évei után a Jordán vidékét bejárva hirdette a bûnbánat keresztségét, s készített utat a Messiásnak. P a nagy „útegyengetõ”, akire pontosan ráillenek az ószövetségi Izajás próféta jövendölései. (Vö. Lk. 3/1–6.)
Nem elég csupán várni a jóra, azért elsõsorban tenni kell. (Cselekedetek nélkül a jó szándék is halott.) A túlzott magabiztosság sem menti meg mindig az embert. Bizony a pusztában is el lehet tévedni – gondoljunk csak a tengernyi sivatagra, ahol iránytû nélkül könnyen bajba kerülhet a felelõtlen utazó. A mindennapok tarka forgataga, a helytelen közgondolkodás, a divat – ha nincsen belsõ tartás – könnyen tévútra vihet.
A „pusztába kiáltó” szava súlyos századok ólmos függönyén is áthallik és a saját érdekünkben, nekünk szól. Nem csupán lelkünk tövises, bozótokkal benõtt õserdejében kellene csapásokat vágnunk, de rögtön utána utakat kellene építenünk egymás felé is (hiszen minden út, az ösvénytõl az autópályáig, csak akkor ér valamit, ha vezet valahová). Utat kell hogy építsen hitves a hitves, gyermek a szülõ, szülõ a gyermek, testvér a testvér, ember az ember felé. Miközben utat építünk, magunk is úttá válunk, amin – jó esetben – másokhoz is eljuthat a kegyelem. Ez a tudat felelõsséggel, méltósággal kell hogy eltöltsön minket.
Az utak behálózzák egész életünket, de ez a tény még önmagában sajnos nem jelenthet garanciát, mert az útelágazásnál minden a választáson múlik (hiszen mindig van lehetõség elõre, de jobbra is, meg balra is). Ugyanakkor mindig van egy bizonyos kockázat, hiszen aligha látható elõre, hogy melyik visz a célba. Ehhez kell a hit szemüvege és a gondviselésbe vetett õszinte bizalom.
Isten az általunk épített utakon keresztül közeledik felénk. Ezért adventi „útépítésünkön” múlik karácsony „sikere”. A várakozás koszorújának második lángocskája önvizsgálatra késztet: családomban, munkahelyemen, környezetemben a széthúzás vagy a békesség és szeretet útját egyengetem-e? Útban a betlehemi fényesség felé tudok-e magam is valamit közvetíteni, sugározni, vagy esetleg bennem is csak a sötétség növekszik? Az elkövetkezendõ napok lehetõséget kínálnak a korrekcióra, jobbulásra – ha szükséges, éljünk vele.