Kettős jubileumra készülnek Petőfibányán
A hajdani bányászkolónia megalapításának hetvenedik, függetlenségének harmincadik évfordulóját ünneplik ebben az évben.
Mindössze hetven évvel ezelőtt, 1949-ben alapították Lőrinci külterületén, ám e viszonylag rövid – mi több, történelmi léptékkel parányi – múlt is viharos volt. Főleg az utolsó három évtized, amikor viták és perek közt fogant­ az önállóság, amely nélkül ma már ­elképzelhetetlen lenne az élet a hajdani bányásztelepülésen.

Pedig milyen jól kezdődött...! Irigyelt szeglete volt ez a Selypi-medencének, emeletes házaival, amelyekben csapból folyó víz és némelyikben központi fűtés is volt, az üzletek roskadásig telt polcaival, drága nyugati cigarettákkal és a húsbolt hatalmas akváriumában úszkáló pontyokkal, továbbá téliszalámival és sok egyébbel, amelyek a szocialista hiánygazdálkodás idején csak a kiváltságosoknak jártak. Például a bányászoknak, akik testük verítékével keresték meg a betevőt, és ha már idesereglettek az ország minden fertályából, megérdemelték a kényeztetést.

Aztán vége lett a jó időknek, de a privilégiumok megmaradtak, ahogy túlélte az aknák bezárását is az addigra egybekovácsolódott közösség. Volt munka mindenkinek, megmaradt az egyforintos ebédjegy, a Fény vendéglő hatalmas termében este hat után nem akadt üres hely. A bokszolók megbecsülést vívtak ki maguknak országos bajnoki címeikkel, a hatalmas kultúrháznak mindenki a csodájára járt, a több mint kétszáz méter hosszú alagutat pedig az országos sajtó is kuriózumként emlegette.

Később ismét a médiaérdeklődés középpontjába ­kerültek, amikor a ­rendszerváltozás hajnalán egy ambiciózus lokálpatrióta­, Fekete ­László vezetésével kiharcolták az ­önállóságot. Nem volt ­békebíró a környéken, aki képes lett ­volna eltántorítani az ­elszánttá vált lakosságot, amelynek abban igaza volt, hogy egy, az anyatelepüléstől kilométerekre lévő, eltérő kultúrájú és szocializáltságú tömb meg­érdemli a függetlenné válást. Még, ha az ellenérdekelt fél – talán joggal hivatkozva a múltra – ezt másképp gondolta.

Aztán pedig az elszánt ­Fekete László – Isten nyugosztalja, megérdemelné egy szép közterület a nevét – a külterületekből is kiperelte a nekik járót. Igaz, Lőrinciben ezt sem fogják megünnepelni soha, de ma már remélhetően nincs ­harag a szomszédok között.
Petőfibánya viszont a jövő hét végén, szeptember 6-án és 7-én két napon át emlékezik a régi és a közelebbi múltra.
ünnep megemlékezés jubileum történelem