Hogyan indult? - A melegfesztiválok története
1998 óta vonulnak fel a melegek Budapesten, de tavalyig békésen és eseménytelenül zajlottak a büszkeség napja köré idõzített menetek. A 2007-es volt az elsõ év, amikor atrocitásokra került sor: sörösüvegekkel, tojásokkal, homokkal töltött nejlonzacskókkal dobálták a meleg felvonulás résztvevõit. A világ közel száz nagyvárosában szerveznek büszkeség parádékat a melegek és a velük szimpatizálók, de hasonló fizikai bántalmazások csak tõlünk keletebbre jellemzõk.
Az Egyesült Államokban és Nyugat-Európában a büszkeség napja már inkább hasonlít egy színes karneváli felvonulásra, mintsem harcias emberjogi demonstrációra. Nem véletlenül hívják "parádé"-nak a legtöbb országban ezeket a rendezvényeket. A legnagyobb karneváli menetek ma már nem is csak egy társadalmi csoport jogairól szólnak, hanem olyan színes és vonzó kulturális eseményekké terebélyesednek, amely szexuális irányultságtól egyre inkább függetlenedõ turisztikai eseményként vonulnak be a tourist guide-okba. Jellemzõ, hogy a riói karnevált megirigyelõ Sao Paolo - ahol az elsõ melegfesztiválon, 1997-ben még csak kétezren vettek részt! -, mekkora figyelmet fordított a rendezvényre: így történhetett meg, hogy alig több mint tíz évvel késõbb, a három és fél milliós látogatószámmal már a világ legnagyobb meleg parádéjaként vonulhatott be a Guinness-rekordok közé.

Hogy lett tõlünk nyugatabbra a protestálásnak indult felvonulásból a mai, Mardi Grashoz hasonló meleg örömünnep? Negyven év kellett hozzá. A Sao Paoló-i tömegfesztiváltól a legkisebb, alig százfõs ír megmozdulásig minden mai melegfelvonulás õse a Stonewall Innben zajlott zavargás, amelynek dátuma - 1969. június 28-a - vált a büszkeség napjává.

Ekkor történt ugyanis, hogy a greenwichi, közismerten melegek által látogatott bárba benyomult az erkölcsrendészet, hogy a vendégeket letartóztassa. Nem elõször történt ilyen a kocsma történetében, korábban is sûrûn igazoltattak arrafelé a rendõrök, de most elõször fordult elõ, hogy a kizavart vendégek tömeggé verõdve a jogaikat kezdték hangoztatni, és az újabb rendõrkocsik megérkezésének hatására kirobbant a verekedés. Nem tartott sokáig, míg a rendõrség szétoszlatta a csoportot, de a következõ napokban ennek hatására újabb összecsapásokra került sor a rendõrök és a melegek között. A következõ évben, 1970. június 28-án három amerikai városban, New Yorkban, Los Angelesben és San Franciscóban emlékeztek meg a Stonewall Innben történtekrõl.

Bár nem sokkal a Stonewall kapcsán történt zavargások elõtt - szintén 1969-ben - Chicagóban már rendeztek melegfelvonulást a Boystown nevû, meleglakta városnegyed hivatalos elismerésének tiszteletére, a melegjogi mozgalom szimbolikus kezdetének a Stonewallban történt eseményeket tekintik. Ez volt ugyanis az elsõ alkalom, amikor egy meleg közösség nagy részét kifejezetten szexuális irányultságuk miatt érte rendõri inzultus.

A szokatlan összecsapás a média figyelmét is ráirányította a melegek társadalmi problémáira, és ez jelentõs lökést adott a melegjogi küzdelmeknek. Ez volt az az idõszak, amikor százezrek protestáltak a vietnami háború befejezéséért, a feketék és a nõk jogaiért, a nyitottabb, liberális eszmékért. A meleg felvonulások a hatvanas-hetvenes évek forrongó légkörében születtek, és ebbe a széles értelemben vett emberjogi kontextusba ágyazódnak bele a kezdetektõl.

Torontóban 1981-tõl, Londonban 1985-tõl létezik "pride parade", Európa legtöbb nagyvárosa viszont csak a kilencvenes években engedett szabad folyást a tömeges melegfelvonulásoknak, ráérezve azok tagadhatatlan turistacsalogató potenciáljára:  Amszterdam és Bécs 1995-ben csatlakozott, Stockholm 1998-ban. 1992 óta már Europride-ot is rendeznek, évente más európai fõvárosban. (Jellemzõ, hogy a fesztivál nem társadalmi ellenállással, hanem anyagi problémákkal küzd - azaz több olyan év is akadt, amikor nem hozta vissza a beléforgatott pénzt.) Most már - majdnem negyven év múltán - szinte alig akad olyan ország a világ fejlett szegletében, amelynek nagyvárosaiban ne rendeznék meg a büszkeség menetét.

Társadalmi konfliktusok leginkább azokban az országokban fordulnak elõ a meleg felvonulások kapcsán, ahol huzamosabb ideig aktív melegjogi mozgalmak híján nem volt idõ, hogy a homoszexualitás jogi rendezését a fokozatos társadalmi elfogadás kísérje. Jellemzõ, hogy például Oroszországban, ahol a 2006-os elsõ moszkvai fesztiváltól kezdve erõszakos melegellenes megmozdulások, betiltások övezték a rendezvényt, csak 1993-ban törölték el azt a szovjet idõkbõl megmaradt törvényt, amely szerint a férfiak homoszexualitása bûncselekménynek minõsült.

Romániában hasonló a helyzet, remdszeres atrocitások érik a felvonulókat, 2006-ban a szélsõjobboldali ellentüntetõk mûanyagpalackokkal, tojásokkal és különbözõ tárgyakkal dobálták meg a résztvevõket. Itt csak 2001-ben szüntették be a homoszexualitás büntethetõségét.

A legerõszakosabb inzultus 2001-ben érte a felvonuló melegeket Belgrádban, ahol a bejelentett rendezvényen résztvevõket szkinhedek támadták meg. Mivel a "buzik" megölésérõl kántáló bõrfejû fiatalok feltûnése felkészületlenül érte rendõrséget, nem volt képes gátat szabni az erõszakos eseményeknek. A felvonulók egy része és a rendõrség tagjai is szereztek sérüléseket az összecsapásokban.

A másik komoly támadás a 2005-ös jeruzsálemi melegfelvonuláson történt, egy ultraortodox férfi késsel rátámadt a résztvevõkre, és kettõt közülük megsebesített. A Közel-Kelet arab országaiban elképzelhetetlen lenne egy hasonló felvonulás, a legtöbb országban a homoszexualitást büntetik, Iránban halál jár érte.
melegfesztivál Papp László Budapest Sportaréna meleg New York