Nincs kiszállás a Megasztárból
Tilla szerint nem rossz a második Megasztár, csak egy kicsit más, s ez már elég a fanyalgáshoz.
„Vannak olyan emberek, akik ízig-vérig énekesek, és a Megasztárral egyszer csak megvalósul az álmuk. Örülök, amikor valaki olyan mélyrõl érkezik, mint Caramel, és csoda történik vele" – Till Attila, az egyik mûsorvezetõ ezt tartja a verseny legnagyobb érdemének.

– A tavalyi Megasztárt a döntõk elejétõl osztatlan elismerés övezte, a mostaninál azonban a közönségsiker mellett megmaradt egy kis fanyalgás, hogy a második széria már nem olyan, mint a tavalyi. Belülrõl ez hogyan látszik?
– Nem rossz a második Megasztár, csak egy kicsit más, s ez Magyarországon már elég egy kis fanyalgáshoz. Magyarok vagyunk, mindenre ráununk, s ha valami sikeres, elõbb-utóbb a vesztét kívánjuk. Ezzel persze nincs semmi gond, ilyen az ország karaktere és itt nincsenek harminc éve futó televíziómûsorok, mint mondjuk Angliában.
– A mostani széria részben attól más, hogy változott a felépítés. A zsûri a legjobb négyig maga döntötte el, ki jut tovább a két legkevesebb szavazatot kapó két elõadó közül. Mi volt a cél?
– Az, hogy izgalmasabb legyen a játék. Az énekesek tavaly teljesen ki voltak szolgáltatva a nézõknek. Elõfordulhatott, hogy valakit a nagy szavazótábora mindig beszavazott a következõ fordulóba, függetlenül attól, hogyan énekelt. Az új szabállyal a rendszerben van egy kis buktató: a zsûri nyilván szakmai alapon engedi tovább az énekeseket.
– Hogy ne kelljen kiírni Pély Barnának: „Hol van a fületek?", mint tavaly Dér Heni kiesése után?
– Akár. Bonyolult dolog ez, mert nehéz a nézõi akarattal vitatkozni. A tömegnek valamiért mindig igaza van, akkor is, amikor rosszul dönt. Végül Palcsó Tamás úgy került a döntõbe, hogy egyszer sem állt a zsûri elõtt, és Caramel is csak egyszer.
– Az ön mûsorvezetése is változott valamelyest. Idõnként úgy értékel egy-egy produkció után, mintha zsûritag lenne. Ez tudatos?
– Mindig ezt mondják, de ez nem igaz, mert én úgy értékelek, hogy közben hülyülök, a zsûri meg komoly. Úgy látszik, eddig bírtam. Bennem nagy igény van arra, hogy mindent megfogalmazzak. Elég kezelhetetlen figura vagyok ebbõl a szempontból. A TV 2-nél elfogadták, hogy így mûködöm, és idõnként elszabadulnak körülöttem a dolgok. Amúgy nem írom meg elõre, mit mondok, improvizálom a viccesen megfogalmazott értékelést. Azt is mondják, sokszor nagyon pontosan összegzem, mit hallottunk.
– A mostani énekesek jobbak, vagy a tavalyiak?
– Nem érdemes így összehasonlítani a két csapatot, de nincsen különbség. Ízlés kérdése, de én mindkettõbõl a karaktereket szeretem. Palcsó jó mint tinisztár. Kappanhangú spanyol gyarmatosító, aki elõször teszi be a lábát Dél-Amerikába. Caramel pedig énekes maci. Persze egy dolog a mûsor, de az elõadók szempontjából csak az elõszobája valaminek. Sokkal fontosabb, hogy milyen lemezeik lesznek.
– A zsûri minden esetben az ön ízlése szerint döntött?
– Igen. Nagy felhördülés volt, amikor Boogie-t ejtették ki Tóth Gabival szemben, de akkor én is azt gondoltam, hogy Tóth Gabi speciális kislány, nagyon jó hangja van, igazi énekes. Õ az a fiatal tehetség, aki a producerek kezébe való. Jó producerek sok mindent tudnának belõle csinálni Amerikában, Angliában. Itthon nem tudom.
– Jó, hogy a közönség nem tudhatja a sorrendet, a szavazatok számát, vagy legalább azok arányát?
– Ennek egyetlen értelme van: így nem derül ki valakirõl, hogy már harmadik alkalommal õ kapta a legtöbb szavazatot. Ez még akkor alakult ki, amikor mindig Oláh Ibolya kapta a legtöbbet, õ ettõl bepánikolt, és eljutott egészen a kéztörésig. Azóta a játékosok sem ismerhetik az eredményt. Ha az egyik énekes például tudná, hogy õ a mezõny vége felé van, akkor legközelebb úgy készülne, mintha neki kellene kiesni, pedig ez nem így van. Most is állandóan forogtak a szavazatok. Tóth Gabival például többször elõfordult, hogy az egyik héten a zsûri elõtt állt, utána meg majdnem a legtöbb voksot kapta.
– Nem okoz zavart, hogy a mûsor címe Megasztár, idõnként pedig az hangzik el, hogy az év hangját keresik? A kettõ közel sem ugyanaz.
– Attól függ. A hatvanas évek logikájával igen, de a mai, hangzatos címszavakkal feldúsított világban ezen már nem is érdemes gondolkozni. Ahhoz, hogy valamire felhívjuk a figyelmet, ilyen eszközökhöz kell nyúlni, pláne egy televíziónak, ami semmiben nem ismer határt. A mega-
sztár szó – ugyanúgy, mint egy együttesnév vagy cím – jellé vált, bele se gondolunk, mit jelent. Annak idején még Elvis Presleyre is túlzásnak tûnt a szupersztár jelzõ, pedig õ mindenben a legjobb volt, most meg már van mega, giga, ami logikailag sehogy sem jön össze. Nekem az is jó lenne, hogy éneklõ egérkék.
– A döntõk elején kit várt a legjobbak közé?
– Az elõdöntõkben mindig vannak egyedi teljesítmények. Tavaly Tóth Vera Cserháti-számánál valami már eldõlt. Most is így történt: Caramel és Bartók Eszter saját száma bõdületes siker volt. A rádiók elkezdték játszani a számaikat, így az biztosnak látszott, hogy õk már sínen vannak. Palcsó Tamásról nem gondoltam volna, hogy eljut a döntõig, azt hittem, négy-öt döntõ után kiesik. De nem, és nem is baj, mert nagyon derekasan dolgozott, sokat fejlõdött. Boogie-ról is azt gondoltam, hogy elõbb távozik.
– A döntõsök közül kinek a stílusa áll legközelebb a zenei ízléséhez? Egyáltalán milyen zenét hallgat?
– Mint karaktert, nagyon szerettem Ibolyát a rekedtes hangjával és Gáspár Lacit. Edmondon mindig nevettem, õ olyan volt, mint az õstulok a „beleüvöltök a világba" egyszerû létezésével. Vera nekem nem olyan érdekes, de ha énekelni kezd, érdekessé válik. A mostaniak közül Palcsó, Caramel, Torres, Boogie és Bartók Eszter jött be leginkább. Mindenevõ vagyok, a komolyzenétõl a Tankcsapdáig, a Motörheadig minden jöhet. A karizmatikus énekeseket szeretem. A komoly elõadóktól minden lemezt megvettem. A lendületes számokat nagyon szeretem. Elektronikus cuccokból kevesebb CD-m van, de odavagyok például Trickyért. Õ nagy kedvenc.
– A tavalyi Megasztár után volt olyan várakozás, hogy az új tehetségek majd jól megmozgatják a hazai pop állóvizét. A döntõsök lemezei szépen fogytak, de a zenei, minõségi áttörés nem következett be.
– Ugyanez a véleményem. Az õ lemezeiket is Trickyéhez mérem, vagy olyan világos dolgokat keresek bennük, ami a magyar zenekarok közül a Tankcsapdában, a Kispál és a Borzban, vagy az Amorf Ördögökben megvan. Az énekeseknél nagy baj, hogy õk csak énekesek, nem pedig dalszerzõk. A mi kultúránk nem támogatja, hogy menj az árral szemben, fiacskám, legyél egyedi. A producerek, akik nekik készítenek lemezt, vagy rossz ízléssel, vagy szerencsétlenül elvesznek a tingli-tangli és az egyediség között, rosszfajta koktélt állítanak össze. Az elsõ lemezek egyébként nem is olyan rosszak, csak még én sem látom eléggé mögöttük az énekest.
– Mit tart a mûsor legnagyobb érdemének?
– Vannak olyan emberek, akik ízig-vérig énekesek, és a Megasztárral egyszer csak megvalósul az álmuk. Örülök, amikor valaki nagyon mélyrõl érkezik, mint Caramel, és csoda történik vele.
– Kicsit kötéltáncosnak tûnik számomra. Olyan mûsorokban vállal szerepet, amelyekrõl elõzetesen nem világos, gagyik lesznek vagy sem, s a végén mégis fennmarad a levegõben. Mi a technikája?
– Erre nem lehet technikát kialakítani. A Big Brother elõtt egy évvel eldöntöttem, hogy nekem mégsem tetszik az a felosztás, ami Magyarországon van: ha érdekes dolgot csinálok, az underground, szubkultúra, ha pénzt keresek, normális életet élek, szeretnek, az meg mainstream. Miért nem az a mérce, mint Amerikában, hogy valaki csinál valamit, és akkor kiderül, mennyit ér? Arra gondoltam, direkt ki fogom próbálni magam mindenféle mûsorban. Nagy kísérlet volt. Ahogy elkezdtem, magával is rántott, és most már nincs kiszállás.
– Akkor a Propaganda címû mûsor sem azért kell, hogy megmutassa az igazi énjét?
– Az igazi énem nem ez vagy az, hanem mind együtt. Minden ember ugyanilyen sokszínû, mint én. A Propagandát egyébként a barátaimmal csinálom, teljesen a mi mûsorunk. Most úgy tûnik, megszûnt, szeptemberig csak ismétlések mennek.
– A zsûri több tagja, így Soma és Bakács Tibor Settenkedõ is bejelentette, valószínûleg nem vállal szerepet a harmadik Megasztárban. Ön igen?
– Olyan sokan nézték a második sorozatot is, hogy szerintem lesz harmadik. Én még tudnám csinálni. A mûsor egészen addig nem fog megbukni, amíg jó egyéniségek lesznek benne.