MILYEN SÚLYOS EGY POHÁR VÍZ?
„Minden gondotokat őreá vessétek, mert neki gondja van reátok.” (Péter első levele 5,7)
A tanár stresszkezelést oktatott a tanulóknak miközben a teremben sétált. Amikor felemelt egy vízzel töltött poharat, mindenki a megszokott félig üres vagy félig teli kérdésre számított. Ehelyett azt kérdezte: Milyen nehéz ez a pohár víz? Különféle válaszok születtek, próbálták eltalálni a pohár víz súlyát. Ekkor a tanár azt mondta, hogy a pohár tényleges súlya nem lényeges, hanem attól függ, milyen hosszan tartom a kezemben. Ha csak egy percig tartom, akkor könnyű. Ha egy órán át tartom, megfájdul a kezem. Ha egy napig tartom, elzsibbad, és szinte megbénul a karom.
A pohár víz súlya sem változik, de minél tovább tartom, annál nehezebb lesz. Az életben a stressz és az aggodalom olyan, mint ez a pohár víz. Ha csak rövid ideig gondolsz rájuk, semmi problémát nem okoznak. De ha kicsit hosszabban időzöl felettük, már kezd fájdalmas lenni, és ha egész nap rájuk gondolsz, szinte lebénítanak és képtelen leszel bármi mást is csinálni.
Elkerülhetetlen, hogy nehézségekkel, problémákkal találkozz a mindennapokban. Ez természetes velejárója az életnek. A gond az, ha ezek a problémák és nehézségek leuralnak, ha kitöltik gondolataidat, ha folyamatosan velük foglalkozol. Jézus óvta tanítványait, hogy „meg ne nehezedjék a szívük az élet gondjai miatt” (Lukács evangéliuma 21,34). Amikor elmondta a magvető példázatát, akkor arra figyelmeztette követőit, hogy az Isten igéje sok esetben tövisek közé esik és a tövisek felnövekedve megfojtják, és így nem hoz termést. Majd hozzáfűzte: „A tövisek közé vetettek azok, akik hallják az igét, de a világi gondok... megfojtják az igét, úgyhogy ez is gyümölcstelen lesz” (Márk evangéliuma 18–19). Le kell tennünk azt a „poharat”, Jézus kezébe kell helyeznünk gondjainkat, fel kell szabadulnunk a terheink alól, különben kimerítenek, lebénítanak, megkötöznek. Van teherhordozónk, segítőnk, aki örömmel átveszi ezeket a gondjainkat, nehézségeinket. „Minden gondotokat ő reá vessétek, mert neki gondja van reátok.” (Péter első levele 5,7)
„Miért mondod ezt, Jákób, miért szólsz így, Izráel: „Rejtve van utam az ÚR előtt, és nem gondol ügyemmel az én Istenem”? Hát nem tudod és nem hallottad, hogy örökkévaló Isten az ÚR, aki a föld határait teremtette? Nem fárad el és nem lankad meg, kikutathatatlan a bölcsessége! Erőt ad a megfáradtnak, és az erőtlen erejét megsokasítja. Elfáradnak az ifjak, és meglankadnak, megtántorodnak a legkülönbek is. De akik az ÚRban bíznak, azoknak ereje megújul; szárnyra kelnek, mint a sasok, futnak és nem lankadnak meg, járnak és nem fáradnak el.” (Ézsaiás próféta könyve 40,27–31)
Szerető barátod: Attila bácsi
[email protected]
Tel.: 30/2-26-27-28
#lélek