Remekelnek az 1860 München csatárai
Arra a kérdésre, hogy a Bundesligában melyik klub rendelkezik a legeredményesebb támadóduóval, a legtöbben a Bayern Münchent vagy a Borussia Dortmundot válaszolnák, ám az Élber-Pizarro és a Koller-Éwerthon párosnál is van jobb. Ez pedig nem más, mint az 1860 München csatárkettõse, amelyet Benjamin Lauth és Markus Schroth alkot. Õk ketten eddig már húsz gólt hoztak össze, és jelentõs szerepük van abban, hogy az Oroszlánok versenyben vannak az UEFA-kupás helyekért.
Az idei szezon mindenképpen újdonságot jelentett a klub életében, hiszen kilenc esztendõ után elõször fordult elõ, hogy nem Werner Lorant készítette fel a gárdát a bajnokságra. Az õsz hajú mester utódja Peter Pacult lett, aki még az elõzõ idény közben vette át a csapat irányítását, de az igazi próbatételnek a jelenlegi bajnokság ígérkezett, hiszen most már a saját szájíze szerint alakíthatta a játékoskeretet, és nem hivatkozhatott arra, hogy olyan futballistákkal kell dolgoznia, akiket nem õ választott ki.

Pacult elsõsorban a hátsó alakzatot szerette volna megerõsíteni, hiszen a müncheniek az elõzõ szezonban rendkívül sok gólt kaptak, és elsõsorban emiatt nem tudtak elõkelõbb helyen végezni. A nyári igazolások közül hárman is a védelembe érkeztek, de a tréner nemcsak személyi változásokat tervezett ebben a csapatrészben, hanem a taktikai felállást is modernizálni szerette volna. Az elmúlt idõszakban ugyanis az Oroszlánok az esetek többségében a három hátvédes rendszert alkalmazták, ráadásul úgy, hogy egy söprögetõ mellett két emberfogó futballozott.

Pacult ezt mindenképpen szerette volna a négy hátvédes területvédekezésre felcserélni, igaz, nem hûbelebalázs módjára, hanem fokozatosan bevezetve, és nem görcsösen ragaszkodva hozzá. "Nem szeretem, amikor a labdarúgást, amely egy rendkívül összetett játék, ilyen szisztémákkal írják le. Szerintem az az ideális, ha a csapat mozgása folyamatos, és nincsenek kötött pozíciók" - jelentette ki a szakember, és ehhez tartotta is magát.

Jó néhány futballista ennek megfelelõen teljesen új szerepkört kapott, ám Pacultnak majd mindegyik újítása bejött. A csapatkapitány Marco Kurz például korábban szinte mindig emberfogót játszott, amolyan "romboló" volt a csapaton belül, ám az új tréner valamivel konstruktívabb feladatot adott neki, és a középpályán vette számításba, amit Kurz remekül oldott meg.

A bajnokság közben elõfordult, hogy az alapjában véve középcsatárnak számító Davor Suker a középpálya bal oldalán kapott lehetõséget, a veterán középpályás, Thomas Hässler két mérkõzés erejéig a középhátvéd pozíciójában szerepelt.

A legváratlanabb húzás azonban minden bizonnyal az volt Pacult részérõl, hogy a korábban tipikus vonalszélsõnek tartott Harald Cernyt a középpályáról a jobbhátvéd pozíciójába vonta vissza. "Harald így is rengeteget tör elõre, beadásai ugyanúgy nagy veszélyt jelentenek, gyorsaságának köszönhetõen azonban hátul szinte senki nem tud elmenni mellette" - magyarázta döntését a tréner.

A sikerekhez persze mindez még nem lett volna elég, a jó eredményekhez az is kellett, hogy néhány játékos élete legjobb formájában futballozzon. Elsõként a kapust, Simon Jentzschet kell kiemelni, akit lassan már a válogatottba követelnek Németországban, és Kahn lehetséges utódjaként emlegetik. A Bayern portásához hasonlóan õ is Karlsruhébõl került Münchenbe, és az õszi szezonban a Bundesliga legjobb hálóõre volt a Kicker átlagosztályzatai alapján.

Egy másik volt karlsruhei, a csatár Markus Schroth is sokat tett azért, hogy az Oroszlánok versenyben legyenek az UEFA-kupás helyezésekért, hiszen õ is élete legjobb formájában futballozik, már tizenegy gólnál tart - születésnapját például mesterhármassal ünnepelte a Hansa Rostock ellen. A klub a télen mindkettõjükkel szerzõdést hosszabbított, és ugyanezt tette az idény legnagyobb felfedezettjével, Benjamin Lauthtal is.

A saját nevelésû támadó a nyáron kapta meg az elsõ profiszerzõdését, de fél év alatt nemcsak az 1860 München kezdõ tizenegyébe játszotta be magát, hanem a válogatotthoz is közel került, arról nem is beszélve, hogy több élcsapat is szerette volna leigazolni. A fiatal támadó azonban egyelõre nem akar távozni a müncheniektõl, és ha a klub kvalifikálja magát a nemzetközi porondra - márpedig erre minden esély meg is van -, akkor valóban nem sok értelme lenne annak, hogy elhagyja az 1860-at.

Miközben a pályán a gárda egyre jobban szerepel, a klub vezetõsége is átalakuláson megy keresztül. A korábbi mindenható elnök, Karl-Heinz Wildmoser 2004-ig ugyan még az egyesület élén marad, de a napi feladatokat máris átadta a sportigazgató Dirk Dufnernek, illetve saját fiának, ifjabb Karl-Heinz Wildmosernek, aki ügyvezetõ igazgatóként tevékenykedik.