Poliitikateadlane Tõnis Saarts nendib nukralt, et Eestis võib nimetada aastat 2020 sisuliste debattide eta aastaks sest tulevikku, vaatavaid ja sisukaid avalikke debatte poliitikavalikute osas kohtab järjest vähem. Muidugi saab vabandada, et aasta 2020 on koroona aasta, kui Covid 19 varjutas kõik muud teemad. Tuli reageerida viirusele nüüd ja kohe ning pika vaatega aruteludeks ei jäänud aega. Ühelt poolt on see õige ja just kiiret reaktsiooni rahvas oma valitsuselt nõudis ja ootaski mitte ainult Eestis, vaid igal pool. Teisalt aga on selge, et elu jätkub ka pärast koroonat. Millised on meie pikema või pika vaatega otsuseid, mis kujundavad Eestit 10 20 30, aga võib-olla isegi 50 aasta pärast, kui tänased teismelised pensioni ikka jõuavad? Diplomaatiliselt öeldes neid pika vaatega otsuseid napib. Isegi Isamaa põhiline valimislubadus ehk pensioni teise samba ümbertegemine muutus koalitsiooni ja opositsiooni vaheliseks usu küsimuseks mitte asjalikuks aruteluks, kuidas kogumispensionisüsteemi reformida. Nii täidabki Eesti avalikku ruumi, kuid kestnud ja mitte niipea lõppev arutelu, kelle armastust riik tunnistab ja kelle oma mitte sellele lisab vaheldust rahandusministri arutelu, et koroona on biorelv ja Covid 19 on toodetud või manufakteeritud asi, mis on kas plehku pannud või välja lastud. Hiina biolaborist. Tõnis Saartsi meenutades ootaks rahandusministrilt sisukat arutelu hoopis selle üle. Millisteks investeeringuteks võiks Eesti rohkelt eelarvesse voolanud laenuraha ikkagi suunata. Millised oleksid mõistlikud ja ebamõistlikud valikud kriisijärgses 21. sajandi majanduse kontekstis ja kuidas Eesti kavatseb laenurahaga kiiva löödud eelarve uuesti kindlamale pinnale juhtida. Nende sisuliste debattide asemel hakkab valitsus arutama justiitsministeeriumis valminud seaduseelnõu, mis keelaks ministritel aasta jooksul pärast ametist lahkumist minna tööle mõne oma valdkonna ettevõtte või organisatsiooni juhtkonda. Selles idees on kahtlustus kõigi praeguste ja tulevaste ministrite vastu, nagu nad võiksid kasutada oma positsiooni ja mõjuvõimu, et valmistada tulevikuks pehmet maandumist. Selline kõiki poliitikuid kahtlustav hoiak on väär ja lahmiv. See on ka populistlik, sest jätab neile, kes oma ametikohta tõesti kuritarvitavad, mitmeid tagauksi. Nii olekski üks jõulu ja uue aasta soov valitsusele, et aasta 2021 muutuks sisuliste debattide aastaks, kui tõenditepõhised argumenteeritud arutelud hakkaksid joonistama Eesti tulevikukontuure. Unistada ju võib.
Poliitikavaatleja Toomas Sildam vaatab nädalakommentaaris tagasi lõppevale aastale.
Below is an instruction that describes a task, paired with an input that provides further context. Write a response that appropriately completes the request.

### Instruction:
Tee antud uudisesaate transkriptsioonile sisukokkuvõte.

### Input:
Poliitikateadlane Tõnis Saarts nendib nukralt, et Eestis võib nimetada aastat 2020 sisuliste debattide eta aastaks sest tulevikku, vaatavaid ja sisukaid avalikke debatte poliitikavalikute osas kohtab järjest vähem. Muidugi saab vabandada, et aasta 2020 on koroona aasta, kui Covid 19 varjutas kõik muud teemad. Tuli reageerida viirusele nüüd ja kohe ning pika vaatega aruteludeks ei jäänud aega. Ühelt poolt on see õige ja just kiiret reaktsiooni rahvas oma valitsuselt nõudis ja ootaski mitte ainult Eestis, vaid igal pool. Teisalt aga on selge, et elu jätkub ka pärast koroonat. Millised on meie pikema või pika vaatega otsuseid, mis kujundavad Eestit 10 20 30, aga võib-olla isegi 50 aasta pärast, kui tänased teismelised pensioni ikka jõuavad? Diplomaatiliselt öeldes neid pika vaatega otsuseid napib. Isegi Isamaa põhiline valimislubadus ehk pensioni teise samba ümbertegemine muutus koalitsiooni ja opositsiooni vaheliseks usu küsimuseks mitte asjalikuks aruteluks, kuidas kogumispensionisüsteemi reformida. Nii täidabki Eesti avalikku ruumi, kuid kestnud ja mitte niipea lõppev arutelu, kelle armastust riik tunnistab ja kelle oma mitte sellele lisab vaheldust rahandusministri arutelu, et koroona on biorelv ja Covid 19 on toodetud või manufakteeritud asi, mis on kas plehku pannud või välja lastud. Hiina biolaborist. Tõnis Saartsi meenutades ootaks rahandusministrilt sisukat arutelu hoopis selle üle. Millisteks investeeringuteks võiks Eesti rohkelt eelarvesse voolanud laenuraha ikkagi suunata. Millised oleksid mõistlikud ja ebamõistlikud valikud kriisijärgses 21. sajandi majanduse kontekstis ja kuidas Eesti kavatseb laenurahaga kiiva löödud eelarve uuesti kindlamale pinnale juhtida. Nende sisuliste debattide asemel hakkab valitsus arutama justiitsministeeriumis valminud seaduseelnõu, mis keelaks ministritel aasta jooksul pärast ametist lahkumist minna tööle mõne oma valdkonna ettevõtte või organisatsiooni juhtkonda. Selles idees on kahtlustus kõigi praeguste ja tulevaste ministrite vastu, nagu nad võiksid kasutada oma positsiooni ja mõjuvõimu, et valmistada tulevikuks pehmet maandumist. Selline kõiki poliitikuid kahtlustav hoiak on väär ja lahmiv. See on ka populistlik, sest jätab neile, kes oma ametikohta tõesti kuritarvitavad, mitmeid tagauksi. Nii olekski üks jõulu ja uue aasta soov valitsusele, et aasta 2021 muutuks sisuliste debattide aastaks, kui tõenditepõhised argumenteeritud arutelud hakkaksid joonistama Eesti tulevikukontuure. Unistada ju võib.

### Response:
Poliitikavaatleja Toomas Sildam vaatab nädalakommentaaris tagasi lõppevale aastale.