Teisipäeval andis Venemaa riiklik telekanal Rossia üks teada, et kreml paneb talle ebasõbralike riikide nimekirja USA, Poola, Tšehhi, Leedu, Läti, Eesti, Suurbritannia, Kanada, Ukraina ja Austraalia. Kolmapäeval kordas nende välisminister Sergei Lavrov, et president Putin tõesti andis korralduse selline nimekiri teha, kuid lisas, et seda alles koostatakse. Niisiis Eesti ei tea, kas ta on seal sees või sealt väljas kui sees, siis laieneb meile keeld võtta Moskva saatkonnas või Peterburi peakonsulaadis tööle kohalikke inimesi. Neid on aga Eesti esindustes niigi vaid mõned, samal ajal, kui ameeriklased või britid on värvanud sadu vene kodanike enda viisaosakondadesse ja abipersonali hulka. USA juba andiski teada, et kui nad ei saa enam Moskvas kohalikku tööjõudu kasutada, siis kurb küll, aga maikuu keskel lõpetavad nad suure osa viisataotluste töötlemise. Süüdlast otsides leiavad vene inimesed end vaatamas tõtt kremliga, kes on pealtnäha irratsionaalselt välissuhtluses rapsima hakanud. Eesti ei tohiks isiklikult võtta kui peaksimegi sattuma ebasõbralike riikide nimekirja sest see, mida praegu näeme, on Kremli heidutuspoliitika kogu demokraatliku lääne suunas. Et ärge torkige Venemaad, rahunege maha, hakake läbi rääkima. Ja see heidutuspoliitika jäisus, mille näiteks oli hiljutine vägede koondumine Ukraina piiride lähedale on omakorda ääristatud ettemääramatuse jaheda hingusega. Ettemääramatuse kõrgpilotaaž oli president Putini hoiatus kümmekond päeva tagasi tema nõndanimetatud aastakõnes, et Venemaal on oma punased jooned, mida ei tohi keegi ületada. Aga kus need punased jooned on, seda määrab Venemaa iga kord ise. Ei mingit reeglitel põhinevat maailmakorda. Niisugusele hirmutamisele ja ettemääramatusele saab vastu panna reeglitele toetuva korra ning lääne ühtsuse kõlaguse kui trafaretselt tahes. Venemaa tahabki ju riikidega üks ühele asju ajada, aga jääb jänni näiteks Euroopa Liidu ja Atlandi ülese üksmeelsuse vastas. Venemaa rahvusvahelist tegutsemist märgistavad praegu sõjategevuse toetamine Ukrainas, Krimmi endale haaramine sekkumised, teiste riikide valimistesse, oponentide mürgitamised ja jõulised luureoperatsioonid välismaal demokraatlike riikide kehtestatud sanktsioonid. See kõik tõukab Venemaad läänest eemale. Õigemini Venemaa kaugeneb ise. Ja kas kõik vene inimesed on sellega nõus? Ilmselt mitte. President Putini seni oluline liitlane vene õigeusu kiriku pea patriarh Kirill ütles ülestõusmispüha eel tehtud pöördumises üllatuslikult, et juhi ülesannete täitmisega ei tohi kaasneda isikliku uhkuse ja üleoleku tunne, siis muutub võim türanniaks. Ilmselgelt ei mõelnud patriarh Kirill ei Eesti riigipead ega isegi Ameerika Ühendriikide presidenti.
Toomas Sildam ütleb oma nädalakommentaaris, et Eesti ei peaks Kremli ebasõbralike riikide nimekirja sattumist isiklikult võtma.
Below is an instruction that describes a task, paired with an input that provides further context. Write a response that appropriately completes the request.

### Instruction:
Tee antud uudisesaate transkriptsioonile sisukokkuvõte.

### Input:
Teisipäeval andis Venemaa riiklik telekanal Rossia üks teada, et kreml paneb talle ebasõbralike riikide nimekirja USA, Poola, Tšehhi, Leedu, Läti, Eesti, Suurbritannia, Kanada, Ukraina ja Austraalia. Kolmapäeval kordas nende välisminister Sergei Lavrov, et president Putin tõesti andis korralduse selline nimekiri teha, kuid lisas, et seda alles koostatakse. Niisiis Eesti ei tea, kas ta on seal sees või sealt väljas kui sees, siis laieneb meile keeld võtta Moskva saatkonnas või Peterburi peakonsulaadis tööle kohalikke inimesi. Neid on aga Eesti esindustes niigi vaid mõned, samal ajal, kui ameeriklased või britid on värvanud sadu vene kodanike enda viisaosakondadesse ja abipersonali hulka. USA juba andiski teada, et kui nad ei saa enam Moskvas kohalikku tööjõudu kasutada, siis kurb küll, aga maikuu keskel lõpetavad nad suure osa viisataotluste töötlemise. Süüdlast otsides leiavad vene inimesed end vaatamas tõtt kremliga, kes on pealtnäha irratsionaalselt välissuhtluses rapsima hakanud. Eesti ei tohiks isiklikult võtta kui peaksimegi sattuma ebasõbralike riikide nimekirja sest see, mida praegu näeme, on Kremli heidutuspoliitika kogu demokraatliku lääne suunas. Et ärge torkige Venemaad, rahunege maha, hakake läbi rääkima. Ja see heidutuspoliitika jäisus, mille näiteks oli hiljutine vägede koondumine Ukraina piiride lähedale on omakorda ääristatud ettemääramatuse jaheda hingusega. Ettemääramatuse kõrgpilotaaž oli president Putini hoiatus kümmekond päeva tagasi tema nõndanimetatud aastakõnes, et Venemaal on oma punased jooned, mida ei tohi keegi ületada. Aga kus need punased jooned on, seda määrab Venemaa iga kord ise. Ei mingit reeglitel põhinevat maailmakorda. Niisugusele hirmutamisele ja ettemääramatusele saab vastu panna reeglitele toetuva korra ning lääne ühtsuse kõlaguse kui trafaretselt tahes. Venemaa tahabki ju riikidega üks ühele asju ajada, aga jääb jänni näiteks Euroopa Liidu ja Atlandi ülese üksmeelsuse vastas. Venemaa rahvusvahelist tegutsemist märgistavad praegu sõjategevuse toetamine Ukrainas, Krimmi endale haaramine sekkumised, teiste riikide valimistesse, oponentide mürgitamised ja jõulised luureoperatsioonid välismaal demokraatlike riikide kehtestatud sanktsioonid. See kõik tõukab Venemaad läänest eemale. Õigemini Venemaa kaugeneb ise. Ja kas kõik vene inimesed on sellega nõus? Ilmselt mitte. President Putini seni oluline liitlane vene õigeusu kiriku pea patriarh Kirill ütles ülestõusmispüha eel tehtud pöördumises üllatuslikult, et juhi ülesannete täitmisega ei tohi kaasneda isikliku uhkuse ja üleoleku tunne, siis muutub võim türanniaks. Ilmselgelt ei mõelnud patriarh Kirill ei Eesti riigipead ega isegi Ameerika Ühendriikide presidenti.

### Response:
Toomas Sildam ütleb oma nädalakommentaaris, et Eesti ei peaks Kremli ebasõbralike riikide nimekirja sattumist isiklikult võtma.