Мартін Лютер, як і отець католицької церкви Єронім, підтримував мазоретичний канон Старого Завіту, виключаючи апокрифічні книги у своєму необов’язковому каноні як негідні, щоб їх належним чином називали Писанням, але більшість із них включив в окремий розділ, відповідно до Єроніма. ]Лютер не включив дейтероканонічні книги до свого Старого Завіту, назвавши їх «Апокрифом, тобто книгою, яка не вважається рівною Святому Письму, але корисна для читання».