Тарраш від середини 1890-х був одним з найбільш стабільних турнірних бійців і впливовим теоретиком позиційної гри; в пізніх публікаціях він викладав свої ідеї як непорушні догми, що зробило його об'єктом численних глузувань. Матч Ласкера і Тарраша відбувся, однак, коли Тарраш вже пройшов свій пік. Матч проти австрійця Карла Шлехтера через нестачу фінансування грався тільки з десяти партій і завершився внічию, причому Ласкер виграв останню партію.