З цього моменту Генріх почав підбурювати внутрішніх і зовнішніх ворогів нормандського герцога, в числі яких були граф Блуа Тібо III, герцог Аквітанії Гільйом VII, а також правителі Бретані — граф Пентьєвра Еон I, регент Бретані, а пізніше його племінник, герцог Конан II. Однак, попри те, що його головні союзники, графи Фландрії, Понтьє та Булоні, не сприяли йому, Вільгельм зміг протистояти своїм ворогам. При цьому йому довелось ще займатись придушенням повстання Вільгельма Аркського.