Загальною рисою осадових комплексів є поступовий нахил шарів на захід — південний захід, у бік Більче-Волицької зони і Передкарпатського прогину. Найбільш давні породи, що виявлені свердловинами — палеозойські і, зокрема, силурійські та девонські. Відклади нижнього відділу силуру представлені товщею грудкуватих мергелистих вапняків, що чергуються з невеликими пачками глинистих сланців і прошарками товстошаруваних вапняків. Загальна потужність нижньосилурійських порід до 200 м.