Збережене у моєму архіві листування між видавництвом АН УРСР і дирекцією Інституту суспільних наук, закриті видавничі рецензії і категоричні висновки редакторів у справі видання ряду книг М. Возняка, підготовлених ним до відзначення 100-літнього ювілею І. Франка (таких, як „Іван Франко популяризатор передової російської літератури“, „З життя і творчості Івана Франка“, „Велетень думки і праці“ та ін.), аж кричать про нечувану у своєму лицемірстві видавничо-рецензійну цензуру, якої зазнавали всі без винятку рукописи опального академіка, подані до республіканських видавництв». Варто відзначити, що перший «оргвисновок» — це ліквідація відділу української літератури, що ним керував академік, у структурі львівського філіалу АН УРСР; другий — виведення М. Возняка зі складу редакційної колегії ювілейного двадцятитомного видання творів І. Франка.