«Різноманітна й напрочуд плідна організаційно-наукова діяльність академіка Возняка у вивченні спадщини найбільшого після Шевченка українського письменника, його власна колосальна продукція з її високим науковим рівнем, виховання франкознавчих кадрів і накреслення перспектив дальших досліджень — усе це дає нам повне право іменувати академіка Михайла Возняка фундатором українського франкознавства», — так точно окреслив коло франкознавчих студій М. Возняка його видатний учень. Денисюк дуже рельєфно вказав на «франкознавчу парадигму» — різноаспектну дослідницьку діяльність Возняка у франкознавстві (наукову, організаційну, пошукову, реноваційну, популяризаторську, розвиток і виховання учених-франкознавців, перспективне планування франкознавчих студій та інституцій і т. д.).