З одного боку, для самих носіїв звичаїв, система вірувань була єдиною і органічно поєднувала в собі поклоніння християнському богу і силам природи, могутнім предкам, з іншого боку, якщо говорити про генезис, то джерел народної традиції було більше, ніж два: крім язичницької спадщини і християнського вчення, були привнесені елементи «позахристиянської» народної та міської культури Візантії, античної спадщини Риму й Еллади, близькосхідної традиції, західних середньовічних апокрифів тощо (пор. Скоморохи, Юродство). Частково як двовір'я може розумітися суперечність язичницьких і християнських (чи інших) форм в деяких знакових ситуаціях, наприклад, з одного боку, у ворожіннях, з іншого — в церковних обрядах.