Відмова християн приєднуватися до язичницьких святкувань означала, що вони не змогли брати участь у більшій частині суспільного життя, що викликало у нехристиян — у тому числі державних органів — страх, що християни розгнівали богів і тим самим загрожували миру та процвітанню Імперії. Внаслідок цього переслідування були визначальною рисою християнського саморозуміння, доки християнство не було легалізовано в IV столітті.