Для язичників немає нічого надприродного, немає нічого, що було б поза Природою. Слов'янська міфологія визначальна тим, що вона — всеосяжна і являє собою не окрему галузь народного уявлення про світ і світобудову (як класична релігія), а має втілення навіть у побуті — чи то обряди, ритуали, культи чи землеробський календар, що збереглася демонологія (від будинкових, відьом і лісовиків до банників і русалок) або забуте ототожнення (наприклад, язичницького Перуна з християнським святим Іллею). Тому, майже знищена на рівні текстів до XI століття, вона продовжує жити в образах, символіці, ритуалах і в самій народній мові.