І водночас тут — природна плинність вірша; передтобою — не випадкові співзвуччя, не гра в рими.., а класична виваженість у поєднанні з ажерною невагомістю поетичних конструкцій. Головне для нього не лише вибір слова, а його магія. Захоплює схвильована риміка Анатолієвих віршів, чаруючий звукопис, алітерації, натхнення, ніби на одному подиху змальована картина природи чи людського почування". В. Александров: