Вчення про наявність апостольського спадкоємства поза Православною церквою засноване на вченні про дійсність єретичного хрещення в ім'я Трійці, вчиненого з метою зробити людину частиною Церкви (4 канон, розділ «Про Хрещення», 7 сесія, 19 Вселенського собору — Триденського собору); а також на документах Ферраро-Флорентійського собору, буллі паи Євгена 8–22 листопада 1439про незгладимість священства. Вперше вчення про незгладимість священства формулюється в православ'ї на Україні в XVII столітті, у великому катехізисі Лаврентія Зизанія Тустановського, потім свт. Петро Могила у своєму Требнику викладає вже вчення про наявність апостольського передання поза православ'ям. У новітній час в Росії цю точку зору відстоювали патр. Сергій (Страгородський) і прот. Сергій Булгаков.