Іноді парламенти навіть обмежують свободу монархів в їхніх приватних справах. Разом з тим, було б неправильно сказати, що в таких державах активна роль монарха зведена до нуля. Юридично за монархом часто зберігають функції, важливі в області іноземної політики, а також в моменти криз і конфліктів у сфері внутрішньої політики: остаточне затвердження законів, призначення та зміщення чиновників, оголошення війни, укладення миру, — проте він може виконувати все це лише в згоді з волею народу, яка виражається парламентом. Монарх «царює, але не управляє»; він представляє свою державу, є його символом.