У зв'язку з цим з навчальних планів прибираються в першу чергу дисципліни гуманітарного циклу, і риторика не стає винятком, хоча в багатьох галузях інтелектуальної діяльності (насамперед в юстиції, дипломатії, журналістиці, педагогіці, політиці, філології, менеджменті, культурології і т.п.) риторична компетентність є однією з визначальних умов професійного успіху та обов'язковим маркером іміджу інтелігентної, кваліфікованої, комунікативно компетентної особистості, здатної продукувати своє мовлення в координатах інформаційної гігієни, добропорядності і професійної чесності у вербальному переконуванні, спростовуванні та висновковуванні. Тож втрата риторикою своїх позицій у вишах як дисципліни апріорі необхідної, безпосередньо спрямованої на формування в здобувачів освіти знань риторичного канону, основ ораторії, засад і нюансів еристики у форматах публічної дискусії, дебатів, перемовин, круглого столу, особливостей етнориторики, практично необхідних у соціумі в цілому та в кожній професії зокрема, позбавляє випускників бакалаврату і магістратури можливості в комплексі опанувати той фундаментальний освітній ресурс, без якого ефективне й переконливе спілкування стає важко досяжним для індивіда, якщо не сказати недосяжним. Навіть переведення риторики до блоку дисциплін вибіркових надає відомі шанси зберегти в закладі її потенційні дидактичні можливості для набуття студентами необхідної риторичної освіченості, комунікативної вправності в ситуаціях вербального обговорення, переконування, спростовування чи презентації задля самоактуалізації в професійному середовищі і соціумі в цілому. Наразі від гарантів тієї чи іншої спеціальності часто-густо залежить у ЗВО доля риторики як навчальної дисципліни, що теж робить її вразливою і щороку залежною від персональної позиції конкретного гаранта спеціальності.