Але з тих пір як члени парламентів стали, в XV столітті, довічними, а починаючи з наступного століття, - навіть спадковими володарями своїх посад, парламенти не забарилися докорінно змінити свою роль: підтримка королівської влади, особливо в XVII і XVIII століттях, поступилася місцем протидії. У XVII і XVIII століттях парламенти не тільки не були більш виразниками централізації, а навпаки, рішучими поборниками принципу децентралізації.