Головною рушійною силою революційного процесу став міський і сільський пролетаріат, який перебував під впливом соціалістів і соціал-демократів партій, гол. чин. есерів і есдеків (див. Партія соціалістів-революціонерів, Російська соціал-демократична робітнича партія). У цих революціях стихійно виникли ради робітничих, солдатських і селянських депутатів (див. Ради робітничих депутатів з 1905, Ради селянських депутатів, Ради солдатських депутатів в Україні 1917), які ставили вимогу експропріації великих власників (поміщиків і буржуазії). Див. також