Ще в римському праві юридичною основою станового представництва був мандат — угода-доручення. За класичним римським правом мандатум (доручення) — це цивільно-правова угода, за якою одна особа (манданс — довіритель) доручає, а інша особа (мандатарій — повірений) забов'язується безоплатно виконувати певні дії. Мандат означав, що депутат репрезентує тільки своїх виборців і що виборці мали право достроково його відкликати, якщо вважали, що їхні доручення не виконувалися.