Він підтримував обмеження ролі судової влади, підкреслюючи, що Верховний суд не повинен розглядатися як «головний притулок для реформаційних рухів». Загалом, Гарлан додержувався прецедентного права і був менш схильний до скасовування законів, ніж інші його колеги по суду. Він рішуче не погоджувався з доктриною інкорпорації, яка стверджувала, що умови федерального Біллю про права стосуються урядів штатів, а не тільки федерального уряду. В той же час, він захищав вільну інтерпретацію пункту про належну правову процедуру у Чотирнадцятій поправці до Конституції США, аргументуючи це тим, що той пункт захищає широку низку прав, які в Конституції точно не зазначені.