Пити ж із того джерела зараз після того, як із нього пила веселка, вважалось безпечним. Подекуди у нас казали, що, як дійти до того кінця веселки, що впирається в воду, то осліпнеш. Вірування в веселку, що п'є воду, відбилося і в Шевченка: Розкажи, як за горою сонечко сідає Як у Дніпра, веселочка воду позичає (Драгоманов, III, ст. 97)