З ХІ ст. набуває поширення принцип виняткового права понтифіка зараховувати до лику святих. Поряд із тим, від XIV ст. католицька церква вдається до територіальних обмежень культового вшанування деяких святих; за папи Сікста IV святі, обмежені у вшануванні, іменуються «блаженними», а терміни «блаженний» і «святий» починають розрізнювати.