Барбара Мілевська припускає, що досвід Шопена в польській музиці грунтується на «урбанізованому» варшавському мистецтві, ніж власне на народній музиці, і що спроби Яхімецького та інших продемонструвати справжню народну музику у своїх творах є безпідставними. Річард Тарускін заперечує ставлення Шумана до творів Шопена як зневажливе і коментує, що Шопен «глибоко й щиро відчував свій польський патріотизм», але свідомо спирався на традиції Баха, Бетховена, Шуберта та Філда.