Натомість потребами професорської праці Т. Щуровського у василіанських школах Володимира була продиктована його латиномовна праця «Дидактична поетика» («Poesis didactica», 1770), яка вийшла у Почаєві, де він друкував і свої діалогізовані драматичні твори, призначені для студентських вправ із поетики і риторики. Серед них — діалог віршем «Похвальний голос неба і землі римотворним співом найвищої та найсвятішої столиці мудрості при радісному сповіщенні» («Glos pochwalny nieba і ziemi rymotworskim pieniem najwyższej i najświętszej stolicy mądrości przy zwiastowaniu radosnym», 1770), трагедія, «відновлена у володимирських школах», «Види мудрості, висміяні в поганських постатях, від Леона Ізаврика, потоптаного цісарем, від Яна Дамаскіна славлена» («Widok mądrości w obraziech od pogan wyśmiany, od Leona Izawryka cesarza zdeptany, od Jana Damascena wsławiony», 1771), «Християнський господар, який керує своїм домом відповідно до Божих заповідей» («Gospodarz chrześcijański dom swój według przykazań boskich rządzący», 1772) тощо.