Концерти для фортепіано з оркестром Темперлі вважає «просто засобами для блискучої гри на фортепіано. ... формально довготривалі і надзвичайно консервативні». Після фортепіанних концертів (обидва ранніх, датованих 1830 роком), Шопен не робив спроб створити масштабні багаточастинні форми, за винятком пізніх сонат для фортепіано та віолончелі. ; «натомість він досяг майже досконалості у творах простих по задуму, але тонкої та складної структури» Розен припускає, що важливим аспектом стилю Шопена є його гнучке поводження з чотиритактовою фразою як структурною одиницею.