Він зазначає, що останнім часом її вживання поширилося в мовленні певних осіб, у мовній практиці деяких ЗМІ, видавництв і ок­ремих видань (реґіон, ґенерація, інтеліґенція, лінґвістика), при цьому в мовленні осіб старшого покоління з західноукраїнських областей така вимова може йти ще з дорадянських часів (ґа­зета, ґенерал, ґімназія). Науковець згадує і про випадки гіперкорекції при використанні цієї літери: Ґавел (, Гавел), Ґаррі (), Вільґельм (), ніґілізм (), Ґашек (, Гашек), Ґрад, Ґрадчани (чеськ. Hradčany, Градчани). Він свідчить також, що вимову ґалузь, ґарний можна було почути в 90 pp. у телевізійних дикторів і коментаторів (можливо, це робилося навмисне). Характерно, на його погляд, і те, що правописна комісія, що готувала УП-99, вирішила поширити написання з ґ тільки для імен та прізвищ людей: для уникнення небажаних фонетичних змін в українській мови, які можуть спричинитися надмірним впровадженням слів зі звуком [g].