На його думку, попри те, що від поезій Філянського «віяло якоюсь одноманітністю», а самі вони лише зрідка були «викінченими» і «добре написаними», та «коли шукаємо перед великою революцією між нашими поетами таких, що нагадували б нам бодай деякими своїми тонами чужих поетів (…), Філянський займає між ними одне із перших місць».