Драматизм посилюється стилістичною обробкою: Вергілій вміє майстерним добором і розташуванням слів додавати стертим формулам повсякденної мови велику виразність і емоційне забарвлення. У зображенні богів та героїв Вергілій ретельно уникає грубого і комічного, що так часто трапляється в Гомера, і прагне до «благородних» афектів. У ясному членуванні цілого на частини й у драматизації частин Вергілій знаходить потрібний йому середній шлях між Гомером і «неотериками» і створює нову техніку епічного оповідання, що протягом століть слугувала зразком для наступних поетів.