Після повернення із-за кордону 1893 року викладав у Київському університеті як приват-доцент, в 1894 році призначений астрономом-спостерігачем Київської астрономічної обсерваторії. У 1895 році захистив дисертацію доктора астрономії та геодезії «Визначення орбіт мало нахилених до екліптики», за цей твір відзначений астрономічним товариством Імператорської премії. У 1897 році призначений екстраординарним професором кафедри астрономії та геодезії Київського університету, у 1899 році — ординарним професором кафедри астрономії та геодезії й з 1901 року по 1920 був директором Київської астрономічної обсерваторії.