Пізніше, в Александрійську епоху, «принцип протиріч» ліг в основу критики Ксенофана й Геллоніка (так звані, «горизонти» — «роздільники»), які вважали, що «Іліада» та «Одіссея» належать двом різним поетам, тому що інакше, на їхню думку, неможливо було пояснити, наприклад, те, що дружиною Гефеста, за «Іліадою», була Харита, а за «Одіссеєю» — Афродіта, або те, що у Нестора, за «Іліадою», було 11 братів, а за «Одіссеєю» — тільки два тощо. Однак критичні погляди «горизонтів» не зміцнилися, і гору одержала думка Аристарха Самофракійського, який вважав, що обидві поеми належать Гомеру: «Іліада» написана поетом у молоді роки, а «Одіссея» — у старості. Численні протиріччя в поемах пояснювалися, отже, слабкою пам'яттю поета.