Єврейська традиція розглядає жертвоприношення Ісаака як символ готовності до найважчих жертв заради відданості Богу. Мішна свідчить про те, що вже в I—II ст. тема жертвопринесення Ісаака містилася в молитві, що читалася в дні постів. Талмуд вказує на необхідність читання оповідання про жертвоприношення Ісаака в синагозі на другий день Рош га-Шана та пояснює звичай сурмити в шофар (виготовлений з рогу барана) в Рош ха-Шана як нагадування про те, що замість Ісаака в жертву був принесений баран.