Відтоді — вже все можливе, вже всього чекати їм Можна, тож було б не диво, якби звір якогось дня В морі звичаєм дельфінів розважатися почав Ну а ті з осель їм любих, із обіймів хвиль лунких — У глухі пірнули хащі, в нетрі-нори лісові… (переклад А. Содомори) Дуже близько до концепції цього вірша уявляється провідна думка наступного, де також іде мова про непередбачуваність людської долі, яку вирішують виключно боги, але не сама людина: Всі шляхи богам відкриті — Часто з чорної землі Піднімають горем вбитих, А не раз по волі їх Самовпевнені і горді, Мов підкошені падуть. І тоді за лихом лихо