Решта була демобілізована з наказу гетьмана. Після параду у Києві 1 вересня 1918 року (перед гетьманом Павлом Скоропадським) дивізія була відправлена на північну Чернігівщину в район Конотоп-Кролевець — для охорони східних кордонів від нападів більшовицьких загонів. У жовтні демобілізована до величини близько 1200 осіб, у тому числі 250 старшин; 17 листопада 1918 р. під час повстання проти гетьмана дивізія перейшла на бік Директорії і тимчасово збільшилася до 6000 вояків (командир отаман Михайло Палій, пізніше підполковник Володимир Абаза): 26 листопада 1918 в Конотопі залізничники разом з охороною під керівництвом полковника Палія розпочали повстання, захопивши зі складу 5 тисяч гвинтівок і п'ять кулеметів, повстання перекинулося на місто, яке опинилося під владою сірожупанників; штаб 95-ї німецької дивізії відмовився придушити виступ і, оголосивши нейтралітет, офіційно заявив, «що переворот гетьманського ладу вже відбувся».