Це, як правило, вважається малоймовірним, що різні інженерні команди зроблять ті ж помилки. Оскільки програмне забезпечення стає більш дорогим і складним, диверсифікування архітектури стає більш рідким оскільки не так багато інженерних компаній можуть дозволити це. Польотний комп'ютер, що використовує Спейс Шаттл має таку архітектуру: там було п'ять комп'ютерів, чотири з яких виконують ідентичне програмне забезпечення, а п'ятий виконує систему резервування, яка була розроблена окремо. Програмне забезпечення п'ятого комп'ютера покриває лише базові функції, необхідні аби Шаттл міг летіти, таким чином зменшуючи будь-які подібності із програмним забезпеченням чотирьох основних систем.