Зокрема, Еслінгенський собор УАПЦ в діаспорі в березні 1946 р. прийняв постанову, якою утворювався синод єпископів УАПЦ у якості керівного органу, з чим не погоджувалися прихильники ідей соборноправності, що виступали за включення до синоду мирян. Цей же собор виступив проти виборності священства, ствердивши, що священиків обирають та призначають виключно єпископи.