Панівною системою хліборобства була перемінна; у другій половині XVIII століття почала поширюватися також трипільна. Крім козацьких і селянських дрібних землеволодіннь, розвинулися великопанські (козацької старшини й великоросійського дворянства, а також монастирів) володіння, що іноді досягали розмірів латифундій. Найбільшими землевласниками на Слобідській Україні серед місцевої козацької старшини були (за абеткою): Данилевські, Донець-Захаржевські, Квітки, Ковалевські, Кондратьєви, Куликовські, Лесевицькі, Надаржинські, Осипови, Перекрестови, Перекрестови-Осипови, Тевяшови, Шидловські та інші; з козацької старшини Гетьманщини — Капністи, Миклашевські, Милорадовичі, Полуботки та інші; з закордонних чужинців (великоросійських поміщиків)— князі Кантеміри, графи Гендрикови, князі Голіцини, Дуніни, Кропоткіни, Юсупови.