За своєю суттю, вони нічим не відрізнялися від Першого, тому що основною метою цих експедицій було так само як і в першому випадку, транспортування засуджених та ув'язнених з британських в'язниць до новоствореної колонії. Сідней довгий час залишався основним місцем заслання ув'язнених з Великої Британії. Попри те, що починаючи з 1815, після закінчення наполеонівських війн, вільна імміграція почала набирати обертів, у 1820 р. приблизно 40 % населення становили в'язні. У 1789 французький мореплавець Лаперуз відвідав Ботані Бей, і незабаром після цього серед аборигенів, які населяли місцевість, безпосередньо прилеглу до Сіднею, вибухнула найсильніша епідемія натуральної віспи, у результаті якої тисячі аборигенів загинули.