У 1925-1926 рр. – директор будівельного технікуму у м. Харкові, із 1927 р. – професор прикладної механіки у ХТІ. Потім із 1930р. – завідувач кафедри залізобетонних конструкцій у новому Харківському інженерно-будівельному інституті, керував Українським науково-дослідним інститутом споруд. У той час, у 1934–1938 рр., – завідувач кафедри «Будівельна механіка» Харківського інституту інженерів транспорту, став членом Всеукраїнської асоціації інженерів, головою технічної ради «Південсоюзбуду», входив до складу редколегії харківської газети «За техніку» та Обласного союзу будівельників.