Між Станилею та Стебником до 1939 року існував приватний лісовий масив, що належав двом заможним стебничанам і від прізвищ його власників отримав назви: «Терлецького корчі» та «Петренкові корчі». Ліс, що примикав до солеварного заводу, називався «Баньки». В цьому лісі в свій час знаходилась трускавецька солеварня, яка йому й дала назву (слово «баня» — означало приміщення з вальним дахом, де виварювалась сіль. У Стебнику таке приміщення називали словом «вежа»).