Вони кажуть, що обряди — це дорогоцінна посудина, що зберігає в собі церковні почуття (…). Старообрядці донесли до наших днів світлий ідеал пастиря — батька приходу і молитовника, і керівника громадської совісті. У старообрядців ніколи не було приказки «що не піп, то батько», (…). Для старообрядця парафіяльний пастир — неодмінно вибірний, це дійсно свіча, поставлена ​​перед престолом Божим.