Востаннє ім’я єпископа Йосифа згадується в 1711 році, коли він дає благословення і дозвіл Требушанським «второбрачным» священикам Ігнату та Миколаю «литургизовати и другими требами пользоваться». В скорому часі після звільнення владика помирає, про що згадується в документі від 3 червня 1711 року. Отець Василій (Пронін) пише, що 24 травня 1711 року єпископ Стойка вже був «усопший». Можливо архієрей був похований у монастирі Сепинца-Пері.