Коли Керн збиралася сховати поетичний подарунок у шкатулку, Пушкін пильно подивився на неї, потім рвучко вихопив аркуш із віршами і не хотів повертати. «Ледве випросила їх знову. Що в нього промайнуло в голові, не знаю…», — запише через багато років Анна Петрівна. Невдовзі після цієї зустрічі Керн передала присвячений їй вірш барону А. Дельвігу, котрий опублікував його в петербурзькому літературному альманасі «Северные цветы» 1827 р. без зазначення адресата.