Через тиждень його син Олександр Олександрович пише А. Вульфу: «Після похорон я перевіз стару матір нещасну до себе в Москву — де сподіваюся її якось улаштувати в себе й де вона доживатиме свій короткий, але тяжко-сумний вік! Будь-яке співчуття подарує радість бідній сироті-матері, для якої втрата батька незамінна».