До кінця існування Візантії вона була головним чином найманою і відрізнялася досить низькою боєздатністю. Проте в деталях було розроблено систему керування і постачання армії, опубліковано праці зі стратегії і тактики, широко застосовуються різноманітні «технічні» засоби. На відміну від старої римської армії, сильно зростає значення флоту (якому винахід «грецького вогню» забезпечує панування на морі), кавалерії (від Сасанідів переймається важка кіннота — катафрактарії) і стрілецького озброєння.