МакДональд називає альбом „невпорядкованим і часто порожнім“: „якби не внесок Маккартні як компонувальника довгої естафети… Abbey Road не створювала б враження єдиності й когерентності, що змушує виглядати альбом кращим, ніж він є насправді“. Мартін називає альбом своїм улюбленим серед усіх альбомів гурту; Леннон говорив, що альбом „компетентний“, але „в ньому немає життя“, називаючи Maxwell's Silver Hammer ще одним прикладом музики для бабусь, яку писав Маккартні. Продюсер звукозапису Емерік зазначав, що заміна вакуумних ламп в апаратурі на транзистори дала менш різкий звук, і гурт залишився невдоволеним звучанням, „добрішим і ніжнішим“, ніж у попередніх альбомах.