В «Автобіографії» Дарвін писав: «Так потроху закрадалася в мою душу зневіра, і врешті-решт я став зовсім невіруючим. Але відбувалося це настільки повільно, що я не відчував ніякого жалю і ніколи з тих пір навіть на єдину мить не засумнівався у правильності мого висновку. І справді, навряд чи я в змозі зрозуміти, яким чином хтось міг би бажати, щоб християнське вчення виявилося істинним, бо якщо воно таке, то нехитрий текст [Євангелія] показує, очевидно, що люди невіруючі — а в їх число треба було б включити мого батька, мого брата і майже всіх моїх найкращих друзів — понесуть вічне покарання. Огидне вчення!».