Дехто з джайністських мислителів наголошує на тому, що проголошення ахімси вищим релігійним обов'язком витікає не з співчуття до інших істот, не з бажання усіх їх врятувати, а з постійної самодисциліни, з очищення власної душі, яке веде до духовного розвитку й виходу з циклу народжень. Шкода іншій істоті створює погану карму, яка впливає на майбутню реінкарнацію того, хто її вчинив.