Основною одиницею буття є монада, в діяльності якої зливається тілесне і духовне, об'єкт і суб'єкт. Вища субстанція є «монада монад», або бог; як ціле вона виявляється у всьому одиничному — «все у всьому». Ці ідеї вплинули на розвиток філософії нового часу: ідея єдиної субстанції в її відношенні до одиничних речей розроблялася Бруно Бенедіктом Спінозою, ідея монади — Вільгельмом Лейбніцом, ідея єдності сущого і «збігу протилежностей» — в діалектику Фрідріха Шеллінга і Георга Гегеля. Таким чином, філософія Джордано Бруно стала перехідною ланкою від середньовічних філософських систем до філософських концепцій нового часу.