Переживши біду, Гілларі не зневірився, знайшов у собі сили і повністю присвятився роботі з підготовки нових альпіністів. Незважаючи на похилий вік, навіть в останні роки життя проводив приблизно по шість місяців в роз'їздах, щоб особисто проконтролювати в різних країнах виконання задуманих ним проектів і поповнити фонд, який сам заснував. У цьому йому допомагав син Пітер, що також захопився альпінізмом. Гілларі кавалер Ордена підв'язки, лицар-командор ордена Британської імперії.