Пуссен високо цінував реалізм як вірність зображення природи, яка не скочується, з одного боку, до бурлеску, але з іншого — до узагальнення і вивершування у досконалість. Таким чином, стиль і творчий почерк, за Пуссеном, мають відповідати природі сюжету. Відмічувана всіма без винятку «стриманість» почерку Пуссена полягала в його особистості та виражалася на практиці у відстороненості як від смаків французького королівського двору, так і контрреформаційного Ватикану; причому відстороненість з плином часу тільки зростала.