Винятки робилися для невеликого відсотка слов’ян, яких нацисти визнавали нащадками німецьких поселенців отже придатними для германізації та вважалися частиною арійської панівної раси. Гітлер визначав слов’ян як «безліч природжених рабів, котрі відчувають потребу в господарі». Нацистське уявлення про слов’ян як про нижчих, слугувало виправданням їхнього бажання створити Lebensraum для німців та інших німецьких народів у Східній Європі, куди можна буде переселити мільйони німців та інших німецьких поселенців, коли ці землі будуть завойовані, тоді як корінні слов’янські мешканці мали б бути знищені, видалені або поневолені. Політика нацистської Німеччини змінилася щодо слов’ян у відповідь на нестачу військової сили, що змусило їх дозволити слов’янам служити в її збройних силах на окупованих територіях, попри те, що вони продовжували вважатися «неповноцінними людьми».