1904 — член Французької академії наук. 1908 року — спільно з Паулем Ерліхом удостоєний Нобелівської премії з фізіології і медицини «за праці з імунітету». 1909 — повернувся на батьківщину, де продовжував дослідження кишкових мікробів і черевного тифу. 1911 — очолив організовану ним експедицію з вивчення туберкульозу серед населення калмицьких степів.