Те саме бачимо і в приповідках: «Дівчина — як верба: де посадиш, там прийметься», — бо дівчина, виходячи замуж, переходить в іншу родину і там звикає (І. Франко «Приповідки» 1573) Проте служить верба і символом суму взагалі: Від символізації верби, як ідеального споконвічного дерева, що на ньому перебувають надприродні істоти, український народ переходить до уявлення верби, як неба, що тримає на собі сонце: