Першою цілковито атональною і «безтемною» стала моноопера Шенберґа «Очікування» («Erwartung», 1909), натомість А. Берґ став першим і фактично єдиним композитором, якому вдалося стати автором масштабної додекафонічної опери — «Воццек», 1925. Риси експресіонізму, хоча й без використання додекафонії, характерні також операм Б. Бартока (Замок Герцога Синя Борода, 1918) і Д. Шостаковича («Ніс», 1928; «Катерина Ізмайлова», 1934).