Греки називали їх «Велика Скіфь». Близькість до грецьких колоній Північного Причорномор'я і постійні контакти з ними, сприяли тому, що жителі цих місць знали грецьку мову, а тому в похід на Цареград 907 року київський князь Олег узяв із собою тиверців як перекладачів; у період розквіту Галицько-Волинського князівства землі, що лежали в низинній частині лівих притоків Дністра, іменувались Пониззям і входили до його складу.