Після самогубства Миколи Хвильового та Миколи Скрипника, практично того ж розстрілу без суду, на вирок — вороги, «терористи» в вузьких колах називали Постишева «задушником українського народу». Без свідків і адвокатів виїзна сесія Військової колегії Верховного Суду СРСР 27-28 березня 1935 року засудила Валер'яна Підмогильного та інших заарештованих у цій «справі» на термін «десять років з конфіскацією особистого майна». Невдовзі Підмогильний був доправлений до Соловецького табору особливого призначення.