Саме на використанні розчинів найближчого аналога хітину — целюлози заснована технологія отримання волокон, плівок, лаків, загущующих і клеючих композицій. Оцінка деяких властивостей розчинів полімерів (осмотичного тиску, в'язкості, розсіювання світла) дозволяє визначити такі важливі характеристики, як молекулярна маса і молекулярно-масовий розподіл (співвідношення кількості макромолекул з різною молекулярною масою). Однак через порівняно високу жорсткість полімерного ланцюга, значної інтенсивності міжмолекулярної взаємодії, хітин розчиняється в порівняно обмеженій кількості розчинників — концентрованих мінеральних кислотах (соляна, сірчана, азотна, фосфорна), безводній мурашиній кислоті, гексафторізопропанолі і гексафторацетоні, розчинах хлориду літію в диметилацетаміді. У більшості цих розчинників відбувається деструкція полімеру, що ускладнює визначення справжнього значення молекулярної маси і характеру молекулярно-масового розподілу.