Водний гіацинт розвивався без будь-яких природних ворогів й своєю колонією спричинив екологічне лихо, він задушив в «своїх обіймах» все озеро, зменшуючи рибні запаси водойми, і шкодячи місцевій економіці, формуючи товсті мати рослинності зменшував кількість кисню в воді та викликав труднощі з транспортом, рибальством, створюючи проблеми для гідроелектростанцій та питного водопостачання регіону. Мешканці водойми потерпали від кисневої дислокації й гинули, рибалки постійно боролися з щільними зарослями цього бур'яну та втрачали терпець від мізерних уловів, а на березі їх чекали родини, котрі довший час жили надголодь, тому й залишали вони обжиті місцини, подавалися в міста чи інші краї, а села їх залишалися пусткою, озеро міліло й бідніло — потроху вмирало.