Часом композитори прагнули привести симфонічний розвиток увертюри у відповідність з розгортанням оперного сюжету, і тоді вона перетворювалася у відносно самостійну «інструментальну драму», як увертюри до «Вільного стрільця» Вебера, «Летючого Голландця» або «Тангейзера» Вагнера.