На початку свого існування вона увібрала риси вестерну і традиціїної музики Америки (Джордж Ґершвін — джазові опери 135-а вулиця (1922) і Порґі і Бесс (1935), Аарон Копленд — The Tender Land (1952—1954)), а потім використала надбання музичного мінімалізму (Філіп Ґласс — Ейнштейн на пляжі (1979), Сатьяґраха (1985), Ехнатон (1987), Джон Адамс — Ніксон в Китаї (1995)).