Його словесні конструкції втрачають логічність і конкретність, зміст начебто руйнується, натомість складаючись у нову і незвичну цільність. Цей період проходить під знаком театру абсурду і відомої трилогії — «Моллой», «Мелон помирає» і «Безіменний». Але справжнім проривом у творчості письменника стали драми. Літературному напрямку, у якому почав працювати Бекет, англійський критик Мартін Есслін у 1961 році дав визначення «театр абсурду».