(«Дума про невольників») То не ясний сокіл квилить-проквиляє, Як син до батька, до матері у городи християнські поклони посилає. («Плач невільника») У неділю борзо рано-порану, зорями пораненьку Сива зозуля налітала, На могилі сідала,