З українських казок це такі, як «Лисичка-суддя», «Пан Коцький», «Як заєць ошукав ведмедя» тощо. Значна частина казок про тварин відображає мисливську обрядовість: час полювання на диких тварин; замовляння, призначені вмотивувати, виправдати вбивство тварини. Для таких казок характерна комулятивність — поступове накопичення однорідних персонажів або дій. Їхнє виникнення можна відносити до неоліту, коли на території України ще не було землеробства та скотарства, або коли вони не були повсюдно поширені.