Цей останній момент щодо пригравання на сопілках — незвичний для дум. Але з того часу походить і свідчення, що думи виконувалися і в супроводі кобзи. У циклі віршів “Treny...” (“Плачі”) маловідомого польського поета XVI ст. Марцьяна Коберніцького, написаному на смерть одного з нащадків згадуваних братів Струсів — Якуба Струся — і надрукованому у 1589 році в Кракові, є рядки, в яких мовиться про те, що загиблого здатний оспівати належним чином не “веселий лютняр” (співець з лютнею), а тужливий кобзар з кобзою і своєю “сумною думою”.