Він розробляв теми історичного минулого: оповідання «Турецькі бранці» (1865), поема «Нечай» (1868), драми «Петро Сагайдачний» (1884), «Кочубей і Мазепа» (1891), комедія «Пан мандатор», писав про тяжку долю селянства: вірші «Рекрути» (1865), «Панська пімства» (1878). Одним з перших в українській літературі відобразив життя робітників (драма «Блудний син»).