Попередні експерименти, у тому числі з Новобогородицькою фортецею, не мали шансів, оскільки вибрані місця були „гиблими для проживания (по Шенфогелю)“ тобто непридатними для будівництва і проживання, а „штучність“ поселень призводила до їх швидкого занепаду і зникнення (13). З вказаних причин, з метою „остаточного“ вирішення питання „повітового міста Росії“, у 1794 році імперські чиновники з формулюванням „…ввиду слишком близкаго расположение уездного города к губернському (Катеринославу)“ у черговий раз Новомосковськ (ІІ) перемістили (на папері) „…вверх по течению Самари к городку Новоселице“ до найбільш заселеної території Посамар'я (4). Саме з 1794 року Новомосковськ й отримав таку назву.