Найранішими ісламськими правовими міркуваннями, які прийшли до нас, були "практично вільні хадіси", але поступово, протягом другого століття нашої ери, "мало місце проникнення і включення Речових хадисів в ісламську юриспруденцію". Саме Абу Абдулах Мухаммад ібн Ідріс аль-шафі'і (150-204 р хіджри), відомий як аль-Шафі'і, підкреслив остаточну владу хадісу Мухаммада, так що навіть Коран "слід тлумачити в світлі традицій (тобто хадисів), а не навпаки. " Хоча традиційно Коран вважається вище Сунни, Аль-Шафі'і "рішуче стверджував", що Сунну варто позиціонувати "нарівні з Кораном" (на думку вченого Данила Брауна) та як висловився Ас-Шафі'і "веління Пророка - це веління Аллаха".