Найбільший вплив на розвиток цього життя мали св. Антоній Печерський ( 1073) і його послідовник — св. Теодосій Печерський ( 1074). Після татарських наїздів, що в середині XIII століття знищили Київську Русь, монахи шукали собі місця на північних і західних теренах краю, закладаючи нові монастирі. Таким чином, вони дісталися до Галицько-Волинського князівства, яке ввійшло до границь Польського Королівства і Великого князівства Литовського.