Із слов'янських це слово було запозичене і в румунську (văzduh), де співіснує з aer. Активно вживалось слово воздух і в староукраїнській мові, трапляється воно й у І. П. Котляревського в «Енеїді», наводиться паралельно з повітря і в Словарі української мови Б. Грінченка. У XX ст. остаточно виходить з ужитку, заміняючись сучасним повітря; в СУМ-11, укладеному в 1970-х, лексема воздух наводиться лише в значенні «великий літургійний покрив», це ж визначення зберігається й у ВТССУМ. У словенській, хорватській і боснійській вживається слово zrak, пов'язане з («вигляд», «вид»).