Саме тоді Україна, виборовши державність у багаторічних національно-визвольних війнах проти татаро-польських поневолювачів, розширювала мережу шкіл, в яких навчали живою українською і церковнослов'янською мовами. Бровари, як свідчить географічний словник Російської держави 1801 р., за складом населення були переважно козачим містечком, в якому функціонували дяківські, а пізніше й церковнопарафіяльні школи. Уже в перші роки XVIII ст. російське самодержавство доклало зусиль, аби витіснити зі шкіл живу українську мову, а церковнослов'янські і давні українські книги замінити російськими.