Переселенці займалися тваринництвом та землеробством. У 1859 році тут уже налічувалося 605 дворів, де проживало 4451 особа. Щільність населення пояснювалася родючістю ґрунтів, наявністю багатих соковитими травами пасовиськ та достатком прісної води. Притягували селян і відносні вільності, завдяки яким становище селян, хоч і переобтяжених податками, було дещо легшим, ніж покріпачених.