Серед іншого, німецькі шахтарі називали його як так званий «білий олов'яний ячмінь», оскільки він здебільшого був знайдений у парагенезисі з каситеритом («олов'яним каменем»). Шеєліт не містив олова, а також поводився в процесі плавлення так само, як вольфрам. 1760 року шведський хімік Аксель Фредерік Кронштедт увів термін «Тунгштейн», що в перекладі зі шведської мови означає високої густини — близько 6,1 г/см3 мінералу.