Більшість дослідників тлумачить слово як похідне від «засяяти», бо в цей час стає більше сонячного світла. Ця назва місяця досі вживається в деяких покутських говірках. Руські стародруки XVI—XVII століть згадують місяць як: (), , , . У вжитку були й інші народні назви: сні́жень, снігови́к, льодови́к, щипу́н, тріску́н, а також: лю́тий, сі́чень пе́рший, про́симець / про́зимець, про́синь, сту́день, вогневи́к, лютові́й.