Особливий розвиток отримав у США в останній третині XIX ст. Претендує на максимальну науковість у політології, широко використовує методи природничих наук, конкретної соціології. Суть біхевіоралістської методології полягає у вивченні політики за допомогою конкретного дослідження різноманітної поведінки окремих осіб і груп (але не інститутів). Одна з головних ідей поведінкового підходу полягає в тому, що немає сенсу обговорювати формальні інститути, оскільки це не дає багато інформації про «реальний» політичний процес.