З ін. мист. груп треба згадати Товариство Прихильників Українського Мистецтва (головне школа Новаківського), групу молодих «РУБ» і гурток «Спокій» на чолі з Метиком (Варшава). Побіч діяльних у Львові митців, як Труш, Новаківський та митців з групи Січових Стрільців: О. Курилас, Юліян Буцманюк ( 1885) Іван Іванець ( 1893), Лев Ґец ( 1895), виринають нові визначні постаті: Петро Холодний (1876—1930), що створив свій, відмінний від Бойчука, неовізантійський стиль (в цьому річищі йшов і Василь Крижанівський, 1891—1926), Павло Ковжун (1896—1939), Микола Бутович ( 1895), Роберт Лісовський ( 1894), Осип Сорохтей (1889—1941), баталіст Леонід Перфецький ( 1900) та ін. Ділянку церковного малярства оновлюють Михайло Осінчук ( 1890), Ярослава Музика ( 1896) та Василь Дядинюк (1900—1944). Одночасно творяться групи українських митців у західноєвропейських осередках. З паризької групи найбільш відомі імена: Олекса Грищенко, що своїми морськими краєвидами здобув собі ім'я у французькому малярстві, Михайло Андрієнко-Нечитайло ( 1894), Микола Глущенко ( 1900), Іван Бабій ( 1896), Василь Перебийніс, Василь Хмелюк ( 1903), Зоня Зарицька, Софія Левицька ( 1874), Микола Кричевський; з празької: Іван Кулець ( 1880), Галина Мазепа; з варшавської: Петро Холодний (молодший, *1902), Петро Мегик ( 1899), Петро Андрусів.