Наприклад, Франк Чолк і Курт Джонассон вивчали всю людську історію, в той час як Лео Купер і РД Руммель у більш ранніх роботах — тільки 20-те століття, і Хелен Фейн, Барбара Харфф і Тед Гурр вивчали події після Другої світової війни. Джонасон і Бйорнсон критикують деякі з цих досліджень, стверджуючи, що вони занадто експансивні, і роблять висновок, що академічна дисципліна, що досліджує геноцид, занадто молода, щоб мати принцип роботи, на якому будується академічна парадигма.