Найвідоміші представники цього періоду: поет І. Де-Рада (поеми «Пісні Мілосао» 1836 року, «Албанська рапсодія» і «Нещасний Скандербег» 1886 року), поет Г. Дара Молодший (поема «Остання пісня Бали» 1887 року), поет 3. Серембе (поема «Доля»), поет В. Шкодрапі (поема «О моя Албаніє!»), прозаїк і перекладач К. Крістофоріді — батько албанської літературної мови, основоположник нової албанської літератури Наїм Фрашері (поеми «Стада і ниви» 1886 року та «Історія Скандербега» 1898 року, «Буколіки й георгіки», «Щире бажання албанця», «Весняні квіти»). Збирач фольклору Ф. Мітко видав авторську збірку «Албанська бджола».