Одним із зачинателів албанської художньої прози був М. Грамено — автор патріотичних пісень і новел. У 1920—1930-х роках утверджується соціальна тематика, на авансцену албанського літературного життя виступили прозаїки: Ф. Нолі («Історія Скандербега» 1921 року), Ф. Постолі, X. Стермілі, поет і прозаїк-реаліст Мігені (збірка поезії «Вільні вірші»). У роки Другої світової війни 1939—1945 і після звільнення від окупації в літературі Албанії ідеологічно розроблялись тема народної війни проти італо-німецьких загарбників (поема Ф. Г'яти «Пісня про партизана Бенко», роман Д. Шутерічі «Визволителі» 1952—1955 років) і тема соціального перетворення життя (романи С. Спассе «Вони були не одні» 1952 року; Ф. Г'яти «Болото» 1959 року). У 1950—1960-х роках з'являються автобіографічні та історичні повісті й романи Д. Шутерічі, В. Кокони, Я. Дзодзи.