Не менш проблематичною була думка про те, що жертви обманювали себе і самі згоджувались на власне знищення. Перш, ніж Арендт змалювала Айхмана, його описували як «найзліше чудовисько людства» (як писала «Нью-Йорк Таймс»), а також представника «жорстокого злочину, що не має аналогів в історії», «винищення європейських євреїв». Як виявилося, Арендт та інші вірно вказали, що оцінка Айхмана стороною обвинувачення, як архітектора і головного техніка Голокосту, не була цілком достовірною.