Коли я виходжу на сцену у виставі „Пам'ять серця“ О. Корнійчука, мені здається, що мій Генерал — це сам я, що це мої друзі, фронтові побратими лежать у могилах біля пам'ятника Невідомо- му солдату і до них я приходжу на розмову… І завжди я пам'ятаю відданість, солдатську вірність, готовність до подвигу моїх фронтових друзів».