Отже «Антігона» — це ще й гімн перевазі законності над свавіллям, народовладдя над тиранією, європейського вольнолюбства над східним раболіпством. Образ в новому та новітньому мистецтві 1580: Антігона, або Співчуття, драма Робера Гарньє 1638: трагедія Жана Ротру 1664: Фіваїда, трагедія Расіна 1756: опера Глюка за лібрето Метастазіо 1772: опера Томмазо Траетти 1774: опера Йозефа Мислівечека 1783: трагедія Альфьєрі 1922: драма Кокто (опера Онеггера на її основі — 1927) 1944: драма Жана Ануя 1948: опера Карла Орфа (за Софоклом в перекладі Гельдерліна)