Згодом М. Дольницька переїхала до Філадельфії, сподіваючись на підтримку більшої, ніж в Міннеаполісі, української громади, але її надії були марними: вона не змогла виживати на заробітки від продажі своїх мистецьких праць, тому що «заробітчанська еміграція не мала… вирозуміння для творчости окремих мистців; ці емігранти обмежувалися тільки народною творчістю, яку цінили і зберігали». Прийшлося їй прийняти допомогу від матері-ігумені Йосафати (родички Дольницьких), яка надала Марійці помешкання й харчування при монастирі у Фокс Чейзі біля Філадельфії.