Упродовж XIV—XVI ст. руські князі перетворилися на вищий прошарок шляхти. У деяких країнах князь є спадковим або дарованим титулом. Князі, що були головами великих феодальних державних утворень на Русі й у Великому князівстві Литовському («Русь Литовська», сьогоднішні Білорусь та Литва), називалися Великими князями (у деяких країнах, наприклад, у Польщі, Чехії, Галицько-волинському князівстві, князі — голови феодальних монархій — відповідно до західноєвропейської традиції прийняли титул королів).