Меллор трактував цей культ як форму релігійно-політичної дипломатії, що пристосувала традиційні греко-східні божественні монархічні почесті до республіканських звичаїв. Божественні почесті божественному уособленню Римської держави означали визнання і влади її намісників, Республіки і міста Риму як божественних і вічних, але не витісняли місцевий, грецький культ на користь окремих римських божеств-покровителів.