Гвідо наслідував французького поета — Бенуа де Сент-Мора, а той переклав версію Дареса. Роман Гвідо був кілька разів виданий наприкінці XV ст. - у Болоньї і Страсбурзі і, ймовірно, зі Страсбурзького видання 1485 р. був переведений на староукраїнську мову. Великий роман, що одержав на Русі назву «Троянська історія», докладно викладав сюжети епосу: похід аргонавтів за золотим руном, їхній конфлікт із троянським царем Лаомедонтом, перше руйнування Трої і полон Гесіони — сестри Пріама, викрадення сином Пріама Парісом дружини спартанського царя Менелая — Єлени, слідом похід грецьких царів, очолюваних мікенським царем Агамемноном, сама десятилітня Троянська війна, що завершилася загибеллю основних її учасників і руйнуванням Трої, і нарешті — розповідь про мандрівки Одіссея (Улліса) і смерть Агамемнона від руки коханця своєї дружини.