Свою роботу він починає з критики позиції С. Б. Бернштейна і робить висновок, що важко погодитися з його твердженням про вторинне зближення слов'янської і балтійської мов, коли вони разом зберегли: відмінність між простими дзвінкими проривних і дзвінкими придихуючими; відмінність між короткими і довгими дифтонгами і дифтонгічне поєднаннями, яке було втрачено іншими індоєвропейськими мовами; так звані «бецценберґеровське поєднання», безпосередні відображення яких виявляються в основному лише в давньоіндійській і давньогрецькій;