Як правило, житія супроводжувалися присвяченими святому церковними службами, похвальними словами на його честь (а іноді словами на знаходження його мощей, перенесення мощей до нової церкви тощо). У давній українській книжності відомі сотні житій, при цьому перекладні (візантійські, рідше болгарське і сербські) житія мали поширення не менше (а в XI—XV ст. і значно більше), ніж оригінальні руські житія, тому що рівною мірою шанувалися православні святі, незалежно від того, хто були вони по національності й у якій країні вони жили і подвизались.