Смерть князя усіма сприймається як найбільше горе. «Уже зайшло сонце землі Суздальської!» — говорить митрополит Кирило (Олександр умер великим князем Володимирським), «Уже гинемо!» — вторить йому весь народ. Розповідь про чудо, коли Олександр як живий простирає руку і приймає грамоту з рук митрополита, — кульмінація в цьому піднесеному оповіданні «про житіє і про хоробрість благовірного і великого князя Олександра». Не точні історичні відомості хотів повідомити про князя автор, а надихнути спогляданням мужньої краси, праведності і милосердя.