Цьому присвячені глави 42-45 XVIII книги «Про Град Божий», в яких Августин звів воєдино всі аспекти традиції, які суперечили один одному: абсолютна згода перекладачів та їх повна непогрішність — це переказ (але він може виявитися і правдою); переказ має історичний і провіденціальний сенс, оскільки надає перекладу абсолютного авторитету, приносячи користь наверненим язичникам; вказується на загальне шанування Септуагінти в церквах Сходу і Заходу, яке не похитнули нові переклади Єроніма; якщо навіть тлумачі не провіщали, а спілкувалися між собою, то й тоді консиліум 70 старців заслуговує на найвищу довіру;