У медитації «нічого такого» висновкові про щасливий відхід у небуття передує унаочнення, «анатомічний розтин» людського світу, де «між серцем і серцем автобан». З другого боку, персонаж порушує проблеми прозорості як вмотивованості й контрольованості громадського життя («доброго ранку, країно моя земна…», «трохи революційної поезії»).