Як він згадував пізніше, було нестерпно боляче прощатися, бо відчувалося, що назавжди. Перебуваючи далеко від батьківщини, він не забував Україну, про що свідчать моделі його задумів — пам'ятник запорожцям над Дніпром у вигляді чайки з двома козаками; велика скульптурна композиція для Києва, присвячена Т. Шевченку, пам'ятник українським матерям, діти яких були знищені більшовицькими репресіями. У 1945 році по закінченні війни Г. Крук залишив Берлін та переїхав до найбільшого мистецького центру Німеччини, Мюнхена. Там він зустрів свого молодшого брата.