Зрозуміло, у трьох випадках Гвідо знаходить привід для осуду: Ясон підступно кинув довірливу Медею, Паріс викрав чужу дружину з її ж згоди, а Брисеїда легко проміняла коханого на грецького героя, але сама любов як плотське почуття в лицарському романі Гвідо зображена, безумовно, без традиційного для середньовічної християнської літератури осуду.