З часом К набула вигляду C й таким чином збіглася з третьою літерою абетки, що передавала звук «ґ». Окрім того C у написах IV—III століття позначала звуки «к» та «ґ». Тож з метою впорядкування написання цих звуків до гамми C додали вертикальний штрих знизу — так утворилася латинська G. Літера G увійшла до абетки близько 234 до н. е. з ініціативи Спурія Карвілія (Spurius Carvilius), який помістив її на місце скасованої Z, проте не завжди рахувалася, оскільки її розглядали як C з діакритичним знаком. Тож класична абетка складалася з 20 літер: