Генрі Ловсон у власних збірках оповідань «Поки закипить казанок» (1896) та народних балад «Вершники на обрії» (1910) виразив реалізм та затвердив національний характер австралійської літератури. Від 1920-х років розпочинається модерна епоха австралійської літератури. Письменниця Катарина Сусанна Причард у своїх романах «Погоничі волів» (1926), «Кунарду» (1929), трилогії «Буремні дев'яності» (1946), «Золоті милі» (1948) та «Крилате насіння» (1950) оспівала мужність першопоселенців. Помітними творами відзначились Генрі Хендель Річардсон «Доля Річарда Мегоні» (1917—1929); Венс Палмер «Переправа» (1930) та «Легенда про Сандерсова» (1937); Керрі Теннант «Тібурон» (1935); Браян Пентон «Загарбники» (1934) та «Спадкоємці» (1936); Джин Девенні «Цукровий рай» (1936); Ксав'є Герберт «Каприкорнія» (1938).