Ще новий поштовх розвитку літератури надало формування могутньої імперії Великих Моголів, яка у XVI—XVIII ст. сприяло розвитку поезії фарсі, гінді, урду, сіндхі. Делі, Аґра, а потім Лахнау стають культурними центрами Індії. У період занепаду імперії все більше з'являються творів не на перській, офіційній мові двору падишахів із Великих Моголів, а на регіональних мовах, перш за все урду (Нусраті, Валі Ауранґабаді, Мір Дард, Мір Такі Мір), а також сіндхі (Шах Абдул Латіф), бенгалі (Бхаратчандра Рай), маратхі (Самартх Рамдас, Тукарам), телугу (Кшетрая, Т'ягараджа, пенджабі (Хашим Шах, Кадир Яр, Шах Мухамад, Вемана), тамільською Умару Пулавар, Унаї Варьяр) та малаямською мовами (Кунчан Намбіар).