Правопис Шевченка У середині XIX ст. певний час використовувалися слобожанський правопис та правопис Тараса Шевченка, а з 1856 р. правопис, розроблений П. Кулішем — кулішівку. Правопис Т. Г. Шевченка, використаний, зокрема у «Букварі южнорусськім» (1861 року): звук [и] передавався літерами и, ы, е: думы, тыхенько, вешневий, прехилыся, звук [е] позначався літерами е, и, ы: тиче, ныначе, звук [і] незалежно від походження передавався літерою и, а перед голосними — літерою і: идучи, патріот, йотований [і] позначався літерами и та і: ихъ, моій, йотований [е] позначався як е: твое,