Вижив у блокадному Ленінграді, потім був політруком прифронтового госпіталю. З війни повернувся з орденами Червоної зірки, Вітчизняної війни І ступеня та шістьма медалями. Ходити він міг, проте не міг висидіти лекцію, демобілізувавшись у 1946 р. Руденко в університет не повернувся.