Філософ виконував роль, яку згодом у християнстві грали духівники. Практична спрямованість римської душі призвела до того, що в Стародавньому Римі цікавилися не діалектикою і метафізикою, а переважно етикою. Римляни взяли з грецької філософії дві основні теми: як уникнути страху смерті (до цього прагнули епікурейці) і як її гідно зустріти (стоїки). У Древній Греції протиставлені, в Стародавньому Римі стоїки й епікурейці доповнювали один одного (Сенека найохочіше цитував Епікура).