Дані про те, що М.Лозинський помер на засланні на Північному Уралі), архівними документами не підтверджені. Клопотанням директора Інституту суспільних наук АН УРСР Івана Крип'якевича (1956) щодо реабілітації М.Лозинського було ініційовано процес перегляду його справи. Додатковим стимулом до перегляду справи стала заява 82-річної Марії Рафаїлівни, надіслана з Караганди на ім'я Генерального прокурора СРСР Р. А. Руденка.