У розпал Першої світової війни (1916) замінив Костя Левицького і Юліана Романчука на чолі українського політичного проводу як голова Української парламентської репрезентації, створеної 7 листопада 1916 після оприлюднення цісарського маніфесту про розширення автономії Галичини, фактичну передачу її полякам. З цього приводу між українськими парламентаріями, з одного боку, та польськими, з другого, розгорнулася справжня війна. Є. Петрушевич провів низку зустрічей з впливовими діячами Австро-Угорщини, оприлюднив кілька аргументованих заяв у виступах і пресі, обстоюючи історичну справедливість щодо Галичини — української етнічної території та її народу, що мав таке ж право на національну державність, як і решта народів імперії.