З іншого боку, інші писали, що деякі з цих «культурних аргументів» можуть зайти так далеко, щоб підірвати саму природу людської свободи і вибору, захист яких є метою декларації ООН. Наприклад, типові версії шаріату забороняють мусульманам залишити Іслам під страхом смертної кари. Ісламський вчений-правознавець Фейсал Кутті вважає, що існуючі закони про богохульство в мусульманських країнах насправді є неісламськими і є спадщиною колоніального панування. Мохсен Хареді, Ісламський вчений, стверджує, що мусульманські країни мають свої власні погляди шаріату і богозневаги і це є внутрішніми проблемами цих країн.