Одним із перших питань, які розглядались на міжнародних конференціях (1852—1927) щодо запобігання поширення епідемій зі Сходу в межах Європи, було встановлення інкубаційного періоду. Це враховувалося при плануванні адміністративних заходів для попередження поширення захворювання. Час інкубаційного періоду може варіювати від кількох годин (харчові отруєння, грип тощо) аж до десятків років (пріонові хвороби). Тривалість інкубаційного періоду також залежить від: стану імунітету зараженого організму; заражаючої дози бактерій, вірусів або інших інфекційних агентів, які потрапили в організм; патогенності й вірулентності збудника.