Міфологи XVIII—XIX ст. зібрали описи образу Перуна, спираючись як на давні пам'ятки, так і дослідження слов'янської язичницької релігії, зокрема на розвідки «Слов'янська старовина» Павела Шафарика, «Наука про слов'янську міфологію» Яна Гануша, тритомну працю російського вченого Олександра Афанасьєва «Поэтические возрения славян на природу», твори його послідовника Й. Коринфського, хорвата Натка Ноділа. На самому початку XX ст. Луї Леже з книгою «La MythologieSlave» (1901) і Любор Нідерле з «Slovanské Starožitnosti» заклали підвалини новітнього розуміння слов'янської релігії як більш розвиненої, ніж вважалося, а в другій половині століття авторитетом користувалася книга В'ячеслава Іванова і Володимира Топорова «Исследования в области славянских древностей» (1974). Інша категорія джерело сучасного образу Перуна — містифікації та численні популярні брошури й публікації в газетах і журналах, які завищили роль Перуна в давніх віруваннях до Володимирової реформи.