Ця норма хрещення у разі відсутності переконливих даних про хрещення особи вказує на те, що в стародавній церкві не було хрещення в умовній формі, яке практикується в католицькій церкві. Однак умовний додаток до хрещальної формули: «Якщо не хрещений, охрещується…» було внесено у чин хрещення у требник Петра Могили, що дало можливість поширити практику умовної форми хрещення у Київській митрополії, а потім і у Московському патріархаті.