Сіно, яке залишилося, мало лежати до Старого Нового року, а сніп жита — Дідух — залишався на покуті до Водохрещого. Ложки в куті залишали на цілу ніч. Робили це в очікуванні відвідин померлих родичів чи гадаючи про своє довголіття. Якщо на ранок чиясь ложка виявилася перевернутою догори, то за прикметою він мав померти наступного року.