але й як такий вона ніколи не є нею собою. Стосовно неї як об'єкта можна діяти за допомогою зовнішніх розумових установлень згідно з правилами й досвідом. Стосовно неї самої, тобто як можливої екзистенції, я можу діяти тільки в історичній конкретності, у якій уже ніхто не є „випадок“, але в якій здійснюється доля. Тепер уже не можна більше сплутати об'єктивно-предметне в людині… з нею самою як екзистенцією, що відкривається в комунікації…».