Такі міркування привели до єдинобожжя, віри в те, що існує єдиний Бог, Творець, Сущий, а різні боги — це насправді лише його прояви, іпостасі. У період поширення єдинобожжя у світі у формі єдинобожних віровчень (юдаїзму, християнства, ісламу) для того, щоб сконцентрувати увагу людей на Єдиному Бозі, Сущому, Обраному і Всевишньому виникає поняття «язичництво», яке характеризує усі інші імена і прояви Божества крім загальноприйнятих (Саваот, Єгова, Христос, Аллах та ін.) як імена богів особистих, родових і сімейних, богів язиків — тобто етносів, окремих племен, «поганськими» (богами поган (від давньофр. pagan — селяни), темних, неосвічених чи малоосвічених людей первісно-общинних часів) і т. д.