Складаються комплексні види діяльності, де крім пізнання, необхідно розглядати функціонування знання в інших областях: інженерії, проектуванні, керуванні, навчанні; Класичне відношення «істинності» доповнюється (а іноді і заміщається) іншими відношеннями: «несуперечності», «повноти», «інтерпретовності», «реалізовності» тощо; Типологія знання стає дедалі більше розгалуженою і диференційованою: поряд із практико-методологічним, природно-науковим, гуманітарним і інженерно-технічним знанням виділяються більш частинні його варіанти; Особливим предметом дослідження стає семіотична структура знання;