Зміст його відомий також як «Правило о церковних людех і о десятинах і судах єпископських і о міриліх градських». Документ установлює обсяг взаємовідносин між державою та Церквою й характеризує тогочасне правове становище духовенства. В основі документа, на думку С. Юшкова, була берестяна грамота про десятину на церкву Богородиці 995—996 років, яка в наступні століття обросла додатковими нормами. Для надання статутові авторитету автори приписали його князю Володимирові Великому.