Вони уводили до трахеї живої тварини яскраво-червоний барвник кармінокислий аміак і вивчали, як забарвлюється лімфа, потім кров, а далі — як сполука виводиться із сечею. Вдалий вибір барвника, який не накопичувався ні у клітинах, ні у міжклітинній речовині, дозволив виокремити мережу каналів, які виявилися лімфатичними судинами. У подальших дослідах, забарвлюючи для контрасту кров індигокарміном, Хржонщевський і Сікорський чітко довели відмінність лімфатичних і кровоносних судин.