Натомість осередком церковно-історичних православних студій стали Український Науковий Інститут у Варшаві, Православний Богословський Факультет у Варшавському Університеті та Православна Богословська Семінарія в Крем'янці. У цих осередках видано такі важливі праці: «Православна церква в минулому і сучасному житті українського народу» (1940) Дмитра Дорошенка, «Українські джерела церковного права» (1931) й «Автокефалія» (І — II, 1935—1938) Олександра Лотоцького. Автором низки розвідок і монографій про початки християнства в Україні й участь мирян у церковному управлінні був В'ячеслав Заїкін; про Церкву в XVII — XVIII ст. писали Іван Огієнко, Василь Біднов (праці з історії Церкви під Польщею і в Литві та про церковний устрій на Запоріжжі); Еуґеніуш Сакович видав «Kościoł Prawosławny w еросе Sejmu Wielkiego 1788—1792» (1934).