На допиті у вересні 1937 р. він «зізнався» у тому, що його колишній співробітник «по роду своєї служби виконував окремі доручення націоналістичного ґатунку». Цього було досить, аби закинути Б.М. Шевеліву участь у «антирадянській українській націоналістичній організації», зв’язок з «контрреволюційним українським елементом», і у березні 1938 р. заарештувати його втретє.