Про це пише у своїх спогадах доктор Михайло Соневицький: «Найбільшою перешкодою для розвитку нашого приватного шкільництва в тих часах була недостача кваліфікованих учителів. Австрійські шкільні закони очевидно, вимагали відповідно кваліфікованого керівника школи і вчителів. Тим то Копичинецька гімназія не могла зразу називатись гімназією, а тільки гімназійними курсами. На фотографії цієї школи в календарі „Просвіти“ на 1911 рік, я бачив трьох учителів: абсольвента філософії — Миколу Бабина, що опісля перейшов на посаду до гімназії УПТ в Рогатині, учителя народної школи Клима Чічку і абсольвента прав –Дениса Ястрембського.»