Поет Сааді в книзі «Квітник троянд» («Гюлістан») писав у 1258 році: «Чуєш, як всюди весною лунає лише солодкий шепіт радости та любови: це шелест солов'я, що читає книги троянд!» Інший поет Хафіз (XIV століття) також оспівував троянду у своїх віршах: «Не мало цей сад ростить чарівних троянд, Але тих, хто їх бере, шипи язвлять до сліз». Мусульмани не дозволяли наступити навіть на пелюстку, що впала на землю.