Цей крок влади остаточно відчужив Олексія Толстого від імператорського двору, довівши йому, що годі чекати демократичних і ліберальних реформ від царів-самодержців. Цієї думки Толстой дотримувався і потім, під час царювання Олександра ІІ, адже подія з Шевченком відкрила для нього справжнє обличчя майбутнього російського царя, такого ж російського імперіаліста, як і всі інші.