1952 року, коли родина повертається до Харкова, де Володимир Скляренко стає головним режисером Театру опери і балету. Надія Титаренко мріє знову вийти на рідну сцену, але у Харківському академічному драматичному театрі ім. Т. Шевченка місця для неї не знайшлося.