Трапляється вже у періоді формування давньоукраїнської мови (XI—XIII ст.). Глибокі яри називають яругами і крутоярами, яри з похилими схилами — балками, порослі лісом яри — байраками, невеликі яри — виярками, пере́ярками, при́ярками, вибалками. У діалектах яри відомі як звори (ізвори), дебри (дебрі).