Навіть вічовий Новгород не зміг уникнути від цієї долі. У листі до Б. М. Маркевича Толстой писав: «Після деякого вивчення я знайшов, що тодішні новгородці були справжніми свинями і не заслуговували ні на що інше, як потрапити у пащу до Москви, абсолютно так само, як Рим потрапив у пащу Цезаря». Й чим мудріше ставав Толстой, тим краще він розумів, що сучасна йому Росія також приречена на постійне внутрішнє рабство та холопство, а можновладці завжди використовуватимуть це безвілля власного народу задля своїх ганебних цілей. «Російська нація зараз мало що коштує, — писав він в одному з листів, — російське дворянство — повне ніщо, російське духівництво — каналії, менша братія — каналії, чиновники — каналії …», й далі: