Спираючись на постанови Всеросійського помісного собору 1917—1918 років про дарування Церкві в Україні автономії, підтверджені 1922 року Патріархом Тихоном, а також на Постанову № 362 про самоврядування церковних єпархій, єпископи прийняли рішення про те, що церква до проведення Всеукраїнського собору (який мав вирішити питання про становище православної церкви в Україні) залишається в канонічній залежності від РПЦ, переходячи до автономного характеру управління. Головою було обрано найстарішого за хіротонією архієпископа Олексія (Громадського).