«Почалась погоня за ним, що відкрив кредити для Капелі. Ганяли ми то на двірець, то до університету без перестанку. Треба було спішити, не тратячи ні одної хвилини, бо над Кам’янцем уже висіла більшовицька небезпека, і на завтра повинні були виїхати всі державні установи, а головне скарбниця… ми ганяли по місту на візниках за членами Директорії, немов за зайцями. Ледве вдалось піймати їх у потязі за кілька хвилин до від’їзду, вже перед вечором... я й не дав їм обідати, поки не був підписаний наказ Державному Банкові про відкриття кредитів для Капел».