У 1837 під час перебування у Вознесенську Імператора Миколи І, Соленик грав там у трупі Є. Єрохіна разом з Щепкіним, і його успіх був не меншим ніж успіх у той постанові Щепкіна. Гострий комізм Соленик часто поєднував з патетикою, підіймаючи деякі водевільні образи до драматичного звучання (Руперт у «Шила в мішку не затаїш» М. Некрасова), а здібністю імпровізувати нерідко здобував успіх у п'єсах другорядних авторів.