Справді, конфлікт між Брюховецьким, Сомком і Золотаренком не завершився Козелецькою радою, а тільки пожвавився. Опоненти продовжували зводити одне на одного наклепи. Дії як єпископа Методія, що підтримував то Брюховецького, то Васюту, так і воєводи Ромодановського, з яким зблизився кошовий, непокоїли наказного гетьмана. У своїх листах до царя Сомко скаржився, що на Лівобережжі є три гетьмани, прохав царя звільнити його від гетьманства і дати охоронну грамоту «щоб на нього та на маєток його наступати не сміли та жодних образ не робили», скаржився на Ромодановського і категорично відкидав участь запорозьких козаків в елекційній раді: «Мефодій та Васюта відмовляються від ради відсутністю запорожців; але в нас завжди, за стародавніми правами, гетьманів обирали в містах без запорожців, бо Військо Запорізьке одне, ті що виходять із Запоріжжя повинні по своїх полках розходитися».