Створення людської естетично-художньої спрямованості культури на противагу релігійній домінанті у культурі середніх віків. Повернення у філософських дослідженнях до античної філософії і як наслідок — антисхоластична спрямованість філософських вчень Відродження. Широке використання теорії «подвійної істини» для обґрунтування права науки і розуму на незалежне від релігії і церкви існування.