З кожним таким станом було пов'язано своє коло політичних і майнових прав і обов'язків, наявність привілеїв або їх відсутність, властивий уклад життя, навіть характер одягу. Існувала сувора станова ієрархія: два вищі стани (духівництво, феодали — землевласники), далі купецтво, ремісники, селяни (останні у Франції об'єднувались у «третій стан»). Чітку формулу вивів на межі X–XI століть єпископ французького міста Лана Адальберон: «одні моляться, інші воюють, треті працюють…». Кожен стан був носієм і відповідного типу культури.