Безумовно, звістки про такі трагічні події шокували населення Переяславщини. Допоки одні обурювалися діями московського командування, яке віддало козаків татарам, інші засуджували укладення Чуднівської угоди, вбачаючи у ньому загрозу повного повернення панування Речі Посполитої. Загостренню ситуації безпосередньо на Переяславщині сприяли також межування через Дніпро з Правобережжям і звернення Хмельницького до тієї частини полку, яка не брала участі у кампанії та перебувала під керівництвом полкового осавула Семена Гладкого. Московський урядник повідомляв воєводі Григорію Ромодановському, що гетьман закликав переяславських козаків «…ратних людей у Переяславі побити» та «…многі в Переяславі хитання та бунти».