У свої записах він вказував, що топографія місцевості суттєво змінилась і відрізняється від тієї, яка була зазначена на картах. На той час місто вважалось значним укріпленим центром, але оскільки було далеко від кордонів із черкесами, то у ньому розташовувались лише караульні війська. На плані міста Єгора Феліцина, складеного 1777 року, Темрюк зазначено як «Фортеця з баштами, двома пороховими погребами, навколо обнесена кам'яною стіною, частина лінії із каміння, частина із дерева, в інших місцях майже рівняється з болотом, на лінії зазначені 2 батареї, у татарському володінні невеликий водяний рів, який проведений до лиману, чотири татарські мечеті й біля кожної із них по цвинтарю, татарські лавки та будови, дорога до фортець Новотроїцькою та Благовіщенської». Олександр Суворов звів на місці фортеці Старотемрюцьке укріплення.