Намагання виокремити ці явища на зовнішньо-інтуїтивному рівні призводило іноді до протилежних тлумачень. «За музичною мовою, — пише Л. Івченко, — світські канти тяжіють до народної пісенності; псальми — до професійного співу». Протилежну думку зустрічаємо в спостереженнях П. Демуцького: «Цікаво те, що канти, настроєні переважно „на весело“, дуже близькі до церковної музики; а псальми — більше „на жалоб“, і переходять в народні пісні». Добре знаючись на церковній і народній музиці, маючи великий практичний досвід роботи з лірницьким репертуаром, Демуцький започатковує розробку даного питання.