Вона прибігала, готувала статтю і бігла далі. Взагалі роль агітатора була їй більше до душі, аніж роль редактора. Змушена не лише писати статті, але й правити матеріали – робота надзвичайно нудна – вона тяжилася нею, тим більше, що вона отримувала завше блискучі словесні перемоги на турнірах з меншовиками. Мені в цей час довелося покласти на себе частину «брудної» роботи, Згодом Серафима Іллівна стала зникати ледь не на цілі тижні, і мені доводилося виконувати роль редактора і передовика (тобто автора передових статей)».