В молодому віці вступила до сестер василіянок на новіціат в Словіті. Була настоятелькою монастирів у Словіті (1900–1902), Львові (1902) і Яворові (1903–1914), а в часі Першої світової війни на доручення митрополита Андрея Шептицького виїхала до Києва, де заснувала і провадила сиротинець для дітей галицьких біженців. Після захоплення Києва радянською владою повернулася до Галичини, де в 1918–1922 рр. знову була в Словіті настоятелькою.