Тому він у свідомості співця тяжіє до наспівності і пісенності і його увага більш прикута до рими і форми ніж до змісту. Даною особливістю, тобто наявністю чи відсутністю рими у фольклорних духовних творах, обумовлюється специфіка побутування і «консервації» епічних творів у фольклорній (лірницькій) традиції, а саме: давні зразки (духовні вірші) переважно мають неримовану і нерівноскладову будову вірша. В них сюжет переважає над принципами періодичності у формотворенні і тому залишається більш «чистим» і «не спотвореним»;