Суфії виділяли три головні форми таухида: розчинення людської волі до божественної (таухида иради); самознищення (фана') людини в його бутті (таухида шухуди); усвідомлення того, що немає нічого сущого, крім Аллаха (таухида вуджуди). Остання форма таухида була властива вченням Ібн Арабі, яке пізніше стали кваліфікувати як вчення про єдність буття (вахдат аль-вуджуд). Сутність та атрибути Аллаха