За наслідками цих переговорів було досягнуто згоду про вишкіл 800 кандидатів у старшини, котрі у майбутньому мали стати ядром союзної Німеччині української армії. Кожна з сторін за допомогою цієї домовленості намагалася досягти власної мети. Так, ОУН (б) розглядала досягнуту домовленість як можливість отримання членами Організації необхідної практичної військової підготовки, а також отримати можливість під «прикриттям» німецьких армійських частин потрапити на територію УРСР для проголошенню незалежності України за підтримки українського батальйону з подальшим розгортанням на базі останнього української армії. У свою чергу німецька сторона вбачала для себе корисним проведення вояками українського підрозділу агітації та пропаганди серед населення України, а також виконання розвідувальних, диверсійних, саботажних та інших акцій в інтересах німецьких збройних сил.