Тому робітничий рух в Україні, починаючи з 1870-их pp., набував вибухових форм стихійного, гострого соціального конфлікту і протесту, нерідко у формі кривавих бунтів. Страйки, спершу чисто місцеві й спонтанні, набирали з часом, не зважаючи на терор поліції, дедалі більш масового масштабу. У липні-серпні 1903 вони охопили майже всю Україну, коли одночасно у 15 містах страйкувало близько 150 000 робітників. Цей страйк, як й інші, був придушений військом, але вже 1905 вибухла революція, внаслідок якої були дещо розширені права працівників і на деякий час покращали умови життя і праці.