У цей час історики спиралися на архівні джерела, проте часто ставились до них недостатньо критично. У цих працях часто ідеалізувалася історична постать Конашевича, а опис його діяльності підлаштовувався під авторські умоглядні схеми. Найважливіші для тогочасної історіографії дослідження про життя і діяльність запорозького гетьмана відображені у працях Дмитра Бантиша-Каменського (1822 рік), Миколи Маркевича (1842), Михайла Максимовича (1843, 1850), Пантелеймона Куліша (1874), Володимира Антоновича (1883), Івана Каманіна (1901) та Дмитра Яворницького (1913).