Діючи в інтересах так званих старовинних козаків (соціальна база яких складала близько 10 тисяч осіб з-поміж запорозьких ветеранів, нащадкових козаків, старшин), учасники ради висловилися за політичний компроміс із владою Речі Посполитої: в обмін на визнання станових прав «старовинних» козаків вони добровільно погоджувалися очистити Військо Запорозьке від «нових» козаків — покозачених селян та міщан. На цій раді ухвалили також узяти під протекцію та оборону Війська Запорозького Православну церкву.