За кілька місяців вона передала до Полтави через свого племінника 180 крб. із своїх заощаджень «на пам'ятник або могилу Шевченка». Благодійність стала сенсом життя Варвари Рєпніної. Сучасник писав про неї: «Її двері були завжди відчинені для вбогих і знедолених». Одним вона допомагала грішми, іншим писала листи і прохання, влаштовуючи чиюсь долю.