До 1920-х років у захоронці було 40 дітей віком від 4 до 14 років, здебільшого місцеві українці. З приходом польської влади остання стала чинити тиск на єдину в тогочасному Сарненському повіті українську захоронку — було призначено Раду Опіки суспільної з польською більшістю, звільнено весь український персонал, натомість керівницею обрано польку.