Багато робітників, зокрема сезонних, не мало постійного приміщення, соціального забезпечення й охорони праці, навіть на Центральних і Східних землях, але далеко не задовільні. За покращення важкої долі робітників дбали професійні спілки (див. стор. 2 381), які почали виникати з 1869 та проводили страйки (зокрема у 1895, 1899 і 1905 — 06 pp. та великий аграрний страйк українських сільськогосподарських робітників у 1902), організовані, на відміну від українських земель у Російській імперії, профспілками і політичними партіями.