В розлуці а вами, солов'ї Вкраїни, Так ниє серце, що аж сміх бере З самого себе. Хоч воно й старе, А в рідний край, як в юність давню, лине. Дива Версаля, Лувру красота Ба й Ейфелева башта не поможе. Воно, звичайно, гостеві негоже В Парижі думать про свої міста, Про Лохвицю, про Миргород, про Сквиру, Про Голосіївський веселий гай,- Булонський ліс, поете, споглядай,