Вони передавались із рук у руки, через однодумців, знайомих, поштою, підкидуванням. «Самвидав» поширювався головним чином серед інтелігенції, студентства, письменників і митців; до ширших кіл він доходив завдяки закордонним радіопересиланням. Головне завдання «Самвидаву» — інформація поширюється шляхом негайно публікованих листівок та документів про ті чи інші події і серійних видань таких, як загальносоюзна «Хроника текущих событий» (з квітня 1968) й обмежений українськими справами «Український вісник» (з січня 1970 р.; 8 випусків до 1974 р.).