Продовжив політику великого князя Вітовта щодо незалежності та суверенності Великого князівства Литовського від Польського королівства, опираючись на Тевтонський та Лівонський орден, Золоту Орду, Молдавію та Тверське князівство. Після перевороту Сигізмунда Кейстутовича у 1432 році зберігав контроль над руськими землями до 1438 року, продовжуючи використовувати титул Великого князя Литовського, Руського та інших земель.