Класичними модерністами в бразильській літературі були такі письменники як Маріу ді Андраді й Освалд ді Андраді. Маріо ді Андраді заснував культурний рух Бразилії такими творами як Paulicéia desvairada (1922) та Macunaíma (1928), де були широко представлені бразильський фольклор з елементами модернізму й націоналізму, зі спробою створення національного героя. Поезія Освалда ді Андраді та його передова проза — зокрема роман Serafim Ponte Grande (1933) і провокативні маніфести, також визначили відхід у літературі міста від традиційних творів.