Ой, пустиможся на тихий Дунай, Долів Дунаєм під Царегород. Ой, чуємо там доброго пана, Що платить добре за заслуженьку, Ой, дає на рік по сто червоних, По сто червоних, по коникові, По коникові та й по шабельці, Та й по шабельці, по парі сукон, По парі сукон та й по шапочці, Та й по шапочці, та й по панночці. У багатьох піснях про татарський полон повторюється мотив пускання коси по Дунаю. Дівчина-полонянка звертається до своїх поневолювачів зі словами: — Ой татаре, татаройко, ой мой пане, мой панойко,